ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 березня 2018 року 
м. Київ
Справа №  910/9927/13 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

головуючий - Стратієнко Л.В.,
судді: Студенець В.І., Ткач І.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу Державної казначейської служби України

на ухвалу Господарського суду міста Києва
(Босий В.П.)
від 20.11.2017,
та постанову Київського апеляційного господарського суду
(головуючий - Станік С.Р., судді - Куксов В.В., Хрипун О.О.)
від 13.12.2017,

за скаргою - дочірнього підприємства "КМ Техно"
на дії Державної казначейської служби України
у справі за позовом  - дочірнього підприємства "КМ Техно"
до Державної служби статистики України 
про стягнення 47 034 172,16 грн

В С Т А Н О В И В:

Рішенням Господарського суду міста Києва від 22.07.2013, залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 13.05.2014, стягнуто з Державної служби статистики України на користь дочірнього підприємства "КМ Техно" заборгованість в сумі 43 551 242,04 грн, 2 902 215,41 грн пені, 580714,71 грн 3% річних та судовий збір у розмірі 68 820,00 грн. На виконання вказаного рішення Господарським судом міста Києва видано наказ.

У листопаді 2017 року дочірнє підприємство "КМ Техно" подало до Господарського суду міста Києва скаргу на дії Державної казначейської служби України як на виконавця вказаного вище рішення суду.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 20.11.2017 частково задоволено скаргу дочірнього підприємства "КМ Техно" та  визнано неправомірними дії Державної казначейської служби України по віднесенню заборгованості Державної служби статистики України перед дочірнім підприємством "КМ Техно" за наказом Господарського суду міста Києва № 910/9927/13 від 25.09.2013 до третьої черги погашення за бюджетною програмою "Заходи щодо виконання рішень суду, що гарантовані державою"; відмовлено у задоволенні скарги щодо зобов'язання Державної казначейської служби України стягнути заборгованість у безспірному порядку на користь дочірнього підприємства "КМ Техно". 

Ухвала місцевого суду обґрунтована тим, що пунктом 3 Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень" визначено черговість погашення заборгованості виключно для виконавчих документів за рішеннями суду про стягнення коштів або рішень суду, які видані або ухвалені до 01.01.2013. Суд першої інстанції дійшов висновку, що, оскільки, рішення суду про стягнення з Державної служби статистики України на користь дочірнього підприємства "КМ Техно" заборгованості набрало законної сили після 01.01.2013, то застосування до його виконання визначеної пунктом 3 Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень" черговості є безпідставним. 

Відмовляючи у вимозі позивача про безспірне стягнення заборгованості суд керувався Законом України "Про виконавче провадження" та Законом України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень"  і вказав, що таке стягнення належить безпосередньо до повноважень Державної казначейської служби України, підстави для зобов'язання Державної казначейської служби України стягнути заборгованість у суду відсутні.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 13.12.2017 ухвалу  Господарського суду міста Києва від 20.11.2017 залишено без змін. 

Державна казначейська служба України подала касаційну скаргу,  в якій просить скасувати вказані рішення і прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні скарги дочірнього підприємства "КМ Техно".

Підставами для скасування судових рішень відповідач зазначає неправильне застосування норм матеріального права, зокрема п. 3 Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень". На думку скаржника вказана норма встановлює виключно порядок подання виконавчих документів або рішень суду, виданих або ухвалених до набрання чинності Законом України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень", а саме до 01.01.2013. Звертає увагу суду на те, що загальна сума виплат за всіма рішеннями, які знаходяться на виконанні за бюджетною програмою КПКВ 3504040 "Заходи щодо виконання рішень суду, що гарантовані державою", є заборгованістю, яка починаючи з 16.10.2013 підлягає погашенню у встановленій Законом України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень" черговості та має три черги, а вимоги позивача за рішенням Господарського суду міста Києва від 22.07.2013 правомірно віднесено до третьої черги. 

У відзиві на касаційну скаргу дочірнє підприємство "КМ Техно" вважає оскаржувані судові рішення обґрунтованими, прийнятими із дотриманням вимог матеріального та процесуального права.  Зазначає, що Державна казначейська служба України неправильно трактує п. 3 Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень". Звертає увагу суду на тривалий час невиконання Державною казначейською службою України рішення Господарського суду міста Києва від 22.07.2013. 

Посилаючись на ст. 345 ГПК України дочірнє підприємство "КМ Техно" просило у відзиві зобов'язати Державну казначейську службу України в повному обсязі виконати рішення господарського суду у даній справі та повідомити суд і дочірнє підприємство "КМ Техно" про таке виконання не пізніше ніж у десятиденний строк з дня одержання рішення Верховного Суду. Враховуючи те, що Верховний Суд відповідно до ст. 300 ГПК України, має обмежені процесуальні повноваження, підстав для задоволення такої вимоги немає. 

Державна служба статистики України подала відзив на касаційну скаргу Державної казначейської служби України, в якому підтвердила наявність боргу перед дочірнім підприємством "КМ Техно". Стверджує, що такий борг утворився внаслідок відсутності бюджетних призначень на фінансування програми "Статистичні спостереження та переписи", але  у 2018 році передбачені видатки на погашення кредиторської заборгованості за постачання у 2012-2013 роках товарів, робіт та послуг щодо підготовки та проведення Всеукраїнського перепису населення, у тому числі й перед дочірнім підприємством "КМ Техно", в сумі 25 394 000,00 грн.

В частині відмови у задоволенні скарги щодо зобов'язання Державної казначейської служби України стягнути із Держаної служби статистики України заборгованість у безспірному порядку перед дочірнім підприємством "КМ Техно" ухвала Господарського суду міста Києва від 20.11.2017 не оскаржується. 

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши наведені у касаційній скарзі доводи та заперечення проти неї, перевіривши матеріали справи, Верховний Суд вважає, що касаційну скаргу необхідно залишити без задоволення з таких підстав.

Виконання судового рішення є невід'ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (п. 2 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 13.12.2012 № 18-рп/2012). 

У рішенні Європейського суду з прав людини від 20.07.2004 у справі "Шмалько проти України" зазначено, що для цілей ст. 6 Конвенції виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як невід'ємна частина "судового розгляду". У рішенні від 17.05.2005 у справі "Чіжов проти України" Європейський суд з прав людини зазначив, що позитивним обов'язком держави є організація системи виконання рішень таким чином, щоб переконатися, що неналежне зволікання відсутнє та що система ефективна і законодавчо, і практично, а нездатність державних органів ужити необхідних заходів для виконання рішення позбавляє гарантії § 1 ст. 6 Конвенції. Затримка у виконанні рішення може бути виправдана за виняткових обставин, але затримка не повинна бути такою, що позбавляє сутності право, яке захищається п. 1 ст. 6 Конвенції ("Іммобільяре Саффі проти Італії", заява №22774/93, § 74, ЄСПЛ 1999-V).

Як встановлено господарськими судами, на виконанні у Державній казначейській службі України перебуває наказ Господарського суду міста Києва №910/9927/13 від 25.09.2013.  За час перебування вказаного виконавчого документу на виконанні на рахунок стягувача були перераховані грошові кошти частково.

Листом №5-08/6383-16849 від 10.10.2017 Державна казначейська служба України повідомила дочірнє підприємство "КМ Техно" як стягувача, що залишок заборгованості за наказом №910/9927/13 від 25.09.2013 підлягає погашенню у третю чергу відповідно до приписів п. 3 Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень".

Такі дії Державної казначейської служби України, на думку стягувача, є неправомірними, що і стало підставою звернення дочірнього підприємства "КМ Техно" із скаргою до господарського суду. 

Перевіряючи правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права, необхідно зазначити таке. 

Гарантії держави щодо виконання судових рішень та виконавчих документів, визначених Законом України "Про виконавче провадження", та особливості їх виконання встановлюються Законом України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень".

Закон України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень" набув чинності 1 січня 2013 року.

Законом України "Про внесення змін до деяких законів України щодо виконання судових рішень" від 19.09.2013 Прикінцеві та перехідні положення Закону України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень" доповнено пунктом 3 такого змісту:

"3. Виконавчі документи за рішеннями суду про стягнення коштів або рішення суду, що набрали законної сили, боржниками за якими є визначені частиною першою статті 2 цього Закону суб'єкти, які видані або ухвалені до набрання чинності цим Законом, подаються до органу державної виконавчої служби протягом шести місяців з дня набрання чинності цим пунктом. Якщо рішення суду про стягнення коштів або виконавчі документи за цими рішеннями, боржниками за якими є визначені частиною першою статті 2 цього Закону суб'єкти, не було подано в строк, встановлений цим пунктом, це не є підставою для відмови у виконанні даного судового рішення.

Заборгованість погашається в такій черговості:

у першу чергу погашається заборгованість за рішеннями суду щодо пенсійних та соціальних виплат, про стягнення аліментів, відшкодування збитків та шкоди, завданих внаслідок злочину або адміністративного правопорушення, каліцтва або іншого ушкодження здоров'я, а також у зв'язку з втратою годувальника;

у другу чергу погашається заборгованість за рішеннями суду, пов'язаними з трудовими правовідносинами;

у третю чергу погашається заборгованість за всіма іншими рішеннями суду.

Бюджетні асигнування на погашення заборгованості визначаються законом про Державний бюджет України на відповідний рік".

Як правильно зазначили господарські суди, вказаною правовою нормою врегульовано строки та умови подання виконавчих документів, які були видані або ухвалені до набрання чинності Законом України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень" та черговість погашення саме таких вимог. 

Вищевказане узгоджується із умовами Порядку погашення заборгованості за рішеннями суду, виконання яких гарантується державою, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №440 від 03.09.2014, який визначив механізм обліку виконавчих документів та судових рішень, передбачених пунктом 3 Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень", інвентаризації та погашення заборгованості за ними.

Зокрема, у  п. 2 вказаного порядку термін "рішення" означає виконавчі документи за рішеннями суду про стягнення коштів або рішення суду, що набрали законної сили, боржниками за якими є визначені частиною першою статті 2 Закону України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень" суб'єкти, які видані або ухвалені до 1 січня 2013 року.

Наказ Господарського суду міста Києва у даній справі був виданий 25.09.2013 на виконання рішення від 22.07.2013, яке набрало законної сили 06.08.2013, тобто рішення суду прийняте і набрало законної сили після 01.01.2013.

При оцінці обставин справи господарським судом обґрунтовано взято до уваги пункт 3 Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевого бюджетів або боржників, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2011 № 845, яким визначено, що рішення про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників виконуються на підставі виконавчих документів виключно органами Казначейства у порядку черговості надходження таких документів. 

З огляду на викладене, господарські суди дійшли правильного висновку про те, що рішення суду про стягнення з Державної служби статистики України на користь дочірнього підприємства "КМ Техно" заборгованості набрало законної сили після 01.01.2013, тому застосування до його виконання визначеної пунктом 3 Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень" черговості є безпідставним. Дії Державної казначейської служби України щодо віднесення заборгованості Державної служби статистики України згідно наказу Господарського суду міста Києва №910/9927/13 від 25.09.2013 до третьої черги погашення заборгованості є неправомірними.  

За таких обставин постанова суду апеляційної інстанції та ухвала першої інстанції прийняті з додержанням вимог матеріального та процесуального права, підстав для їх зміни чи скасування немає.

З огляду на те, що касаційна скарга задоволенню не підлягає, згідно ст. 129  ГПК України, витрати зі сплати судового збору покладаються на Державну казначейську службу України.  

Керуючись п. 13 ст. 8, ст. ст. 300, 301, 308, 309, 314, 315, 317  ГПК України, Верховний Суд

П О С Т А Н О В И В :

касаційну скаргу Державної казначейської служби України залишити без задоволення, а ухвалу Господарського суду міста Києва від 20.11.2017 та постанову Київського апеляційного господарського суду від 13.12.2017 у справі за № 910/9927/13 - без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                                                     Л. Стратієнко

Судді                                                                                                  В. Студенець 

    І. Ткач