Верховний
Суд

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 лютого 2018 року 
м. Київ

справа №  910/1897/17 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Баранець О.М. - головуючий, Вронська Г.О., Студенець В.І.,
за участю секретаря судового засідання Кравчук О.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали касаційної скарги Адвокатського об'єднання "Лавринович і Партнери" 
на рішення Господарського суду міста Києва
у складі судді: Курдельчука І.Д.
від 27.09.2017 року
та на постанову Київського апеляційного господарського суду
у складі колегії суддів: Тарасенко К.В., Іоннікової А.І., Тищенко О.В.
від 14.12.2017 року

за позовом Адвокатського об'єднання "Лавринович і Партнери"
до Компанії "Свіспорт Інтернешнл Лтд." (Swissport International Ltd.)
про  розірвання договору про надання юридичних послуг

за участю представників:
позивача: Савчук Д.В. 
відповідача: Герасимчук О.А.
ВСТАНОВИВ:
У лютому 2017 року до Господарського суду міста Києва звернулося Адвокатське об'єднання "Лавринович і Партнери" з позовом до Компанії "Свіспорт Інтернешнл Лтд." (Swissport International Ltd.) про розірвання укладеного між ними договору про надання юридичних послуг № 08/11-01 від 08.11.2012 року зі змінами та доповненнями, внесеними додатковими договорами та угодами про внесення змін.
Позовні вимоги мотивовані тим, що між сторонами не було досягнуто згоди щодо розірвання зазначеного договору, що відповідно до частини 4 статті 188 Господарського кодексу України є підставою для вирішення спору в судовому порядку.
Рішенням Господарського суду міста Києва від 27.09.2017 року, залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 14.12.2017 року, в задоволенні позовних вимог відмовлено в повному обсязі. 
Судові рішення мотивовані відсутністю між сторонами у справі спору в частині розірвання договору, оскільки з листування сторін вбачається, що вони дійшли згоди про розірвання договору, відповідач проти розірвання договору не заперечує, а заперечує лише щодо умов розірвання.
Позивач у справі - Адвокатське об'єднання "Лавринович і Партнери" подав до Касаційного господарського суду касаційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 27.09.2017 року та постанову Київського апеляційного господарського суду від 14.12.2017 року, прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити повністю. 
Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями Касаційного господарського суду від 25.01.2018 року у справі № 910/1897/17 для розгляду касаційної скарги Адвокатського об'єднання "Лавринович і Партнери" визначено колегію суддів у складі: Баранець О.М. (головуючий суддя), судді: Вронська Г.О., Студенець В.І.
Ухвалою Верховного суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 30.01.2018 року касаційну скаргу призначено до розгляду на 20.02.2018 року о 14 год. 00 хв.
В обґрунтування вимог касаційної скарги заявник посилається на неправильне застосування господарськими судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права. Зокрема, зазначає про те, що суди не застосували до спірних правовідносин статтю 646 Цивільного кодексу України для кваліфікації викладеної відповідачем в листі відповіді, яка в розумінні зазначеної норми є відмовою відповідача від пропозиції позивача розірвати договору і є свідченням недосягнення між сторонами згоди щодо розірвання спірного договору. Скаржник також посилається на те, що суди попередніх інстанцій не застосували до спірних правовідносин положення статті 907 та частини 2 статті 1008 Цивільного кодексу України, які передбачають право на односторонню відмову від договору про надання послуг та договору доручення, елементи яких містить спірний договір про надання юридичних послуг. Скаржник також посилається на порушення судами попередніх інстанцій норм процесуального права, зокрема статті 43 Господарського процесуального кодексу України в редакції, чинній до 15.12.2017 року, в порушення якої суди не надали належну оцінку листуванню між сторонами у справі щодо розірвання договору з наданням йому відповідної кваліфікації за статтею 646 Цивільного кодексу України та письмовим поясненням позивача від 22.09.2017 року. 
Відповідач - Компанія "Свіспорт Інтернешнл Лтд." (Swissport International Ltd.) надав відзив на касаційну скаргу, в якому просить касаційну скаргу залишити без задоволення, а рішення Господарського суду міста Києва від 27.09.2017 року та постанову Київського апеляційного господарського суду від 14.12.2017 року залишити без змін, посилаючись на те, що рішення місцевого та постанова апеляційного господарських судів прийняті з правильним застосуванням норм матеріального права та з дотриманням норм процесуального права. За твердженням відповідача, правові підстави для розірвання спірного договору відсутні, права позивача не були порушені і спір щодо розірвання спірного договору відсутній між сторонами у справі, процес узгодження умов розірвання триває і жодна із сторін не повідомила іншу про свою незгоду із розірванням, а позивач передчасно звернувся з позовом у даній справі. Відповідач зазначає про те, що стаття 646 Цивільного кодексу України не підлягає застосуванню до спірних правовідносин, оскільки міститься в Главі 53 Цивільного кодексу, яка врегульовує питання укладення договору, а особливості розірвання договорів закріплені в статтях іншої глави кодексу. На думку відповідача положення статті 907 Цивільного кодексу України не підлягають застосуванню до спірних правовідносин, оскільки умови спірного договору передбачають можливість його розірвання лише за взаємною згодою сторін. Також вказує на те, що спірний договір не містить елементів договору доручення, у зв'язку з чим суди попередніх інстанцій правильно не застосували до спірних правовідносин положення статті 1008 Цивільного кодексу України.
Колегія суддів, обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши матеріали справи, юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення судами, дослідивши правильність застосування господарськими судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та дотримання норм процесуального права, вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню.
Як встановлено судами попередніх інстанцій, 08.11.2012 року між Адвокатським об'єднанням "Лавринович і Партнери" (виконавець, позивач) та Компанією "Свіспорт Інтернешнл Лтд." (замовник, відповідач) укладено Договір про надання юридичних послуг № 08/11-01 (далі за текстом - договір), відповідно до пункту 1.1. якого виконавець зобов'язався надати замовнику юридичні послуги, визначені в пункті 1.2. договору, а замовник зобов'язався прийняти надані послуги та оплати їх своєчасно і в повному обсязі згідно з умовами Договору.
Згідно з пунктом 8.1. договору він набирає чинності з моменту його підписання обома сторонами і діє до повного виконання сторонами зобов'язань, передбачених договором.
Пунктом 8.2. договору передбачено, що у разі взаємної згоди відносно припинення дії договору сторони укладають відповідну угоду в тій же формі, в якій був укладений Договір. У випадку, якщо сторони не дійдуть згоди щодо припинення дії Договору, спір врегульовується у порядку передбаченому статтею 9 Договору.
Відповідно до пунктів 9.1. та 9.2. договору сторони докладають всіх зусиль для врегулювання всіх спорів, що виникли в ході виконання або в зв'язку з договором, шляхом переговорів. Якщо таке врегулювання виявиться неможливим і сторони не зможуть дійти згоди щодо спору, останній підлягає врегулюванню у судовому порядку із застосуванням матеріального права України.
28.09.2016 року позивач звернувся до відповідача з листом, в якому запропонував розірвати договір, до якого додав два підписані ним примірники проекту договору про розірвання.
01.12.2016 року позивач отримав від відповідача листа, в якому відповідач зазначив про те, що не погоджується із запропонованими позивачем у проекті договору умовами розірвання договору та навів свої умови розірвання договору.
Однак, позивач не погодився із запропонованими відповідачем умовами та звернувся до господарського суду з позовом про розірвання договору про надання юридичних послуг № 08/11-01 від 08.11.2012 року зі змінами та доповненнями, внесеними додатковими договорами та угодами про внесення змін.
Відповідач проти задоволення позову заперечував, посилаючись, зокрема, на те, що позивач не довів факт порушення його прав відповідачем.
Як правильно встановлено судами попередніх інстанцій, за правовою природою укладений між сторонами у справі спірний договір є договором про надання послуг.
Відповідно до частини 1 статті 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. 
Частиною 1 статті 651 Цивільного кодексу України передбачено, що зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. 
Відповідно до частин 1 - 4 статті 188 Господарського кодексу України зміна та розірвання господарських договорів в односторонньому порядку не допускаються, якщо інше не передбачено законом або договором. 
Сторона договору, яка вважає за необхідне змінити або розірвати договір, повинна надіслати пропозиції про це другій стороні за договором. 
Сторона договору, яка одержала пропозицію про зміну чи розірвання договору, у двадцятиденний строк після одержання пропозиції повідомляє другу сторону про результати її розгляду. 
У разі якщо сторони не досягли згоди щодо зміни (розірвання) договору або у разі неодержання відповіді у встановлений строк з урахуванням часу поштового обігу, заінтересована сторона має право передати спір на вирішення суду. 
Таким чином, за загальним правилом розірвання договору можливе за взаємною згодою сторін. Однак, винятки з цього правила можуть бути встановлені договором або законом.
Статтею 907 Цивільного кодексу України передбачено, що договір про надання послуг може бути розірваний, у тому числі шляхом односторонньої відмови від договору, в порядку та на підставах, встановлених цим Кодексом, іншим законом або за домовленістю сторін. 
Порядок і наслідки розірвання договору про надання послуг визначаються домовленістю сторін або законом.
Судами попередніх інстанцій встановлено, що в договорі про надання юридичних послуг сторони погодили можливість його розірвання лише за взаємною згодою, а також визначили, що у випадку недосягнення домовленості з приводу розірвання, спір підлягає розгляду у судовому порядку.
Суди попередніх інстанцій, надавши оцінку листуванню сторін з приводу розірвання спірного договору, встановили, що сторони договору дійшли згоди про його розірвання, оскільки відповідач прийняв пропозицію позивача розірвати договір, однак, заперечує лише проти запропонованих позивачем умов розірвання. З огляду на викладене, твердження позивача в касаційній скарзі про те, що суди не надали належної оцінки листуванню сторін, чим порушили норми процесуального права, є безпідставними та такими, що не відповідають дійсності. 
Суди попередніх інстанцій, встановивши зазначені обставини та прийнявши до уваги те, що предметом спору у даній справі є лише розірвання договору, дійшли правильного висновку про відсутність між сторонами у справі спору в частині розірвання договору та обґрунтовано зазначили про те, що позивач не довів порушення його прав з огляду на те, що відповідач проти розірвання договору не заперечує, у зв'язку з чим правильно та обґрунтовано відмовили у задоволенні позову.
Колегія суддів не приймає до уваги твердження скаржника про те, що він відповідно до статті 907 Цивільного кодексу України має право на односторонню відмову від договору, оскільки умовами спірного договору сторони визначили можливість його розірвання виключно за взаємною згодою сторін.
Твердження скаржника про те, що відповідь відповідача про необхідність внесення додаткових умов до договору про розірвання, викладена ним в листі від 01.12.2016 року, в розумінні статті 646 Цивільного кодексу України є відмовою від розірвання договору і свідчить про недосягнення між сторонами згоди щодо розірвання спірного договору також не приймається колегією суддів до уваги, оскільки відповідно до зазначеної норми така відповідь відповідача вважається новою пропозицією щодо розірвання договору, що не може розцінюватися як відмова від розірвання договору. 
Відповідно до статті 309 Господарського процесуального кодексу України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.
Матеріали справи свідчать про те, що місцевий господарський суд всебічно, повно і об'єктивно дослідив матеріали справи в їх сукупності, дав вірну юридичну оцінку обставинам справи та правильно, з дотриманням норм процесуального права та правильним застосуванням норм матеріального права вирішив спір у справі. Переглядаючи справу в апеляційному провадженні господарський суд апеляційної інстанції правильно залишив прийняте місцевим господарським судом рішення без змін.
Доводи заявника касаційної скарги про порушення і неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права під час прийняття оскаржуваних рішення та постанови не знайшли свого підтвердження, у зв'язку з чим підстав для зміни чи скасування законних та обґрунтованих судових рішень колегія суддів Касаційного господарського суду не вбачає.
З огляду на зазначене колегія суддів дійшла висновку, що рішення місцевого господарського суду та постанову суду апеляційної інстанції слід залишити без змін, а касаційну скаргу - без задоволення.
Керуючись статтями 300, 301, 308, 309, 314, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Суд - ,
ПОСТАНОВИВ:
1. Касаційну скаргу Адвокатського об'єднання "Лавринович і Партнери" залишити без задоволення.
2. Рішення Господарського суду міста Києва від 27.09.2017 року та постанову Київського апеляційного господарського суду від 14.12.2017 року у справі № 910/1897/17 залишити без змін.
3. Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.
Головуючий                                                                                          О. Баранець 
Судді                                                                                                    Г. Вронська
          В. Студенець