ПОСТАНОВА
Іменем України

28 лютого 2018 року 
Київ
справа №803/2334/13-а
адміністративне провадження №К/9901/1912/18, К/9901/1913/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: судді-доповідача - Юрченко В.П., суддів - Васильєвої І.А., Пасічник С.С., за участі секретаря судового засідання - Титенко М.П.,   представника позивача - Р.А. Богіров, представника відповідача - М.В. Корчинська, розглянувши у відкритому судовому засіданні
касаційні скарги | Головного управління Державної казначейської служби України у Волинській області (далі - ГУДКСУ), Ягодинської митниці ДФС  (далі - Митниця)
на постанову | Волинського окружного адміністративного суду від 22.11.2013    (головуючий суддя Андрусенко О.О.)
та ухвалу | Львівського апеляційного адміністративного суду від 10.02.2014 (колегія у складі суддів: Шинкар Т.І., Большакова О.О., Ільчишин Н.В.)
у справі | № 803/2334/13-а
за позовом | Фізичної особи - підприємця ОСОБА_4
до | Ягодинської митниці ДФС, Головного управління Державної казначейської служби України у Волинській області
про | визнання протиправним та скасування рішення,

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємць ОСОБА_4 звернулась з адміністративним позовом до Митниці, ГУДКСУ у якому просила визнати протиправними та скасувати рішення про коригування митної вартості товарів від 03.06.2013 № 205000006/2013/000048/1, картку відмови у прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення від 03.06.2013 №205070000/2013/00064 та стягнення надмірно сплачених платежів у розмірі 85080 грн. 56 коп.
          В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначав про те, що Митниця безпідставно визначила іншу митну вартість імпортованих товарів і відмовив позивачу у їх митному оформленні. Підприємець надав Митниці всі документи, які підтверджують складову декларованої ним митної вартості та не містять жодних неточностей чи розбіжностей.
           Постановою Волинського окружного адміністративного суду від 22.11.2013 у даній справі, залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 10.02.2014, позов задоволено. Визнано протиправними і скасовано рішення про коригування митної вартості товарів від 03.06.2013 №205000006/2013/000048/1 та картку відмови у прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення від 03.60.2013 №205070000/2013/00064. Стягнуто з Державного бюджету України на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 надмірно сплачену суму митних платежів у розмірі 85080 грн. 56 коп.
          Не погоджуючись з рішеннями судів попередніх інстанцій, обидва відповідачі подали касаційні скарги, в яких просять їх скасувати та прийняти нове рішення, яким у задоволені позову відмовити, оскільки вважають, що постанову та ухвалу було прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права. Зокрема, УДКСУ наводить свої доводи про правомірність дій працівників Митниці. Натомість, Митниця, серед іншого, посилається на правову позицію Верховного Суду України і вказує про перебирання судами на себе виключних повноважень контролюючого органу в частині стягнення надмірно сплачених платежів до бюджету.  
           12.03.2013 Вищим адміністративним судом України відкрито касаційне провадження по справі за касаційною скаргою УДКСУ. 13.03.2014 ухвалою цього ж суду виконання рішень судів попередніх інстанцій було зупинено.
18.03.2014  Вищим адміністративним судом України відкрито касаційне провадження по справі за касаційною скаргою Митниці.
           05.01.2018 дана справа передана на розгляд судді Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду Юрченко В.П. в порядку частини четвертої пункту першого розділу 7 «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства  у редакції Закону від 03.10.2017 № 2147.
          Заперечень чи доповнень до згаданих касаційних скарг до Верховного Суду не надходило, що не перешкодою для їх розгляду у касаційному порядку.
          Заслухавши сторін, які прибули у судове засідання, переглянувши судові рішення в межах касаційної скарги, перевіривши повноту встановлення судовими інстанціями фактичних обставин справи та правильність застосування ними норм матеріального та процесуального права, колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення касаційних скарг відповідачів, з огляду на наступне.
          Судами попередніх інстанцій встановлено, що, 03.06.2013, Митницею було відмовлено у митному оформленні товару поставленого позивачем («сало свійських свиней морожене, бокове в обрізках без шкіри, без вмісту спецій, солі та інших приправ, без консервування, без харчових добавок, без кулінарної та теплової обробки» кількістю 20020 кг та вартістю 10010 євро, визначеною у інвойсі, тобто за ціною 0,50 євро за 1 кг.) та видано картку відмови у прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № 205070000/2013/00064 з причин невідповідності граф 12, 45 ВМД вимогам статті 53 Митного кодексу України (далі - МК України) і рішення про коригування митної вартості товарів від 03.06.2013 №205000006/2013/000048/1.
          Митний орган у рішенні від 03.06.2013 № 205000006/2013/000048/1 про коригування митної вартості товару визначив митну вартість товару (застосовано резервний метод), що ввозився за ціною 1,6608 євро за кілограм (33248,65 євро за партію), тобто з різницею на загальну суму 21538,65 євро між вартістю, визначеною декларантом.
          Хоча, декларантом для митного оформлення вказаного товару були подані наступні документи: контракт від 20.02.2013 № 12/2013/ NL; інвойс від 30.05.2013 № 5447403; вантажно-митну декларацію від 03.06.2013 № 205070000/2013/030618; декларацію митної вартості від 03.06.2013 № 205070000/2013/030618, міжнародну товарно-транспортну накладну (СМR) від 30.05.2013 року № 977245, сертифікат про походження товару від 30.05.2013 року № S 10065342422397, ветеринарне свідоцтво ВРД-00 від 03.06.2013 року №3700131, сертифікат якості від 30.05.2013 року, контракт на перевезення товару від 03.01.2013 року № 2/2013/PL, довідка про транспортні витрати від 03.06.2013 року, довідка про відсутність страхування товару від 03.06.2013 № 194, а також інші документи, зазначені у графі 44 ВМД.
          З метою запобігання псування товару та нарахування штрафних санкцій за можливий простій автомобіля, який перевозив товар, 04.06.2013  представником ОСОБА_4 було подано нову ВМД № 205070000/2013/030994, вказавши у графах 12 та 45 митну вартість, розраховану за ціною одиниці товару, наведеної у інвойсі від 30.05.2013 № 5447403. Митне оформлення у цьому випадку проводилось за другорядним резервним методом із застосуванням гарантійних зобов'язань - грошової застави.
          Задовольняючи позовну заяву, суди попередніх інстанцій дійшли висновку, що відмова Митниці у митному оформленні товару та подальше коригування його вартості за допомогою другорядного методу носять протиправний характер, оскільки позивачем було надано всі необхідні документи для визначення ціни за основним методом. 
          При цьому, суд апеляційної інстанції, погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, в частині стягнення з Держаного бюджету надміру сплачених сум  митних платежів, зауважив про належний спосіб захисту порушеного права позивача.
          Щодо оскаржуваних судових рішень в частині скасування рішення про коригування митної вартості товарів від 03.06.2013 № 205000006/2013/000048/1 та картки відмови у прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення від 03.06.2013 №205070000/2013/00064, необхідно зазначити наступне.
          Відповідно до частини першої статті 53 МК України у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.
          У частині другій цієї статті наведений перелік документів, які підтверджують митну вартість товарів.
          Частиною третьою статті 53 МК України встановлено обов'язок декларанта або уповноваженої ним особи на письмову вимогу митного органу протягом 10 календарних днів надати (за наявності) додаткові документи, у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
          Згідно з положенням частини четвертої вказаної статті у разі якщо митний орган має обґрунтовані підстави вважати, що існуючий взаємозв'язок між продавцем і покупцем вплинув на заявлену декларантом митну вартість, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу, крім документів, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, подає (за наявності) визначені в ній документи.
          Відповідно до частини першої статті 54 МК України контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється митним органом під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості.
          Згідно з положеннями статті 57 МК України визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.
          Ухвалюючи рішення у даній справі, суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованого висновку про те, що позивач під час розгляду справи обґрунтував правомірність визначення митної вартості товарів за ціною угоди. 
          З огляду на викладене, постанова суду першої та ухвала суду апеляційної інстанцій в цій частині відповідають обставинам справи наданим доказам та нормам процесуального права. 
          Однак судова колегія касаційної інстанції вважає висновки судів першої та апеляційної інстанцій в частині стягнення відповідних сум з Держаного бюджету передчасними, виходячи з наступного.
          Відповідно до частини третьої статті 301 МК України, помилково та/або надміру зараховані до державного бюджету суми митних платежів повертаються з державного бюджету в порядку, визначеному центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері фінансів.
Порядок повернення платникам податків коштів, що обліковуються на відповідних рахунках митного органу як передоплата, і митних та інших платежів, помилково та/або надмірно сплачених до бюджету, контроль за справлянням яких здійснюється митними органами, затвердженого наказом Державної митної служби України від 20.07.2007 № 618 (чинного на час виникнення спірних правовідносин; далі - Порядок повернення) визначав процедуру повернення платникам податків коштів, що обліковуються на відповідних рахунках митного органу як передоплата, і митних та інших платежів, помилково та/або надмірно сплачених до бюджету, контроль за справлянням яких здійснюється митними органами.
          Відповідно до абзаців першого, другого пункту 1, пунктів 2, 3, 4 розділу III Порядку - для повернення з Державного бюджету України митних та інших платежів, помилково та/або надмірно сплачених до бюджету, контроль за справлянням яких здійснюється митними органами, платником податків до загального відділу митного органу, яким здійснювалось оформлення митної декларації, подається заява довільної форми, яка підписується керівником і головним бухгалтером суб'єкта господарської діяльності або фізичною особою.
          Заява, зареєстрована в загальному відділі, після розгляду керівником (заступником керівника) митного органу разом з пакетом документів передається до відділу митних платежів митного органу (далі - Відділ) для перевірки обґрунтованості повернення заявлених сум.
          Відділ перевіряє факт перерахування митних та інших платежів з відповідного рахунку до Державного бюджету України та наявність переплати.
          Взаємовідносини митних органів та органів Державного казначейства України в процесі повернення помилкових та/або надмірно зарахованих до бюджету митних та інших платежів, контроль за справлянням яких покладається на митні органи, регламентувалися Порядком  взаємодії митних органів з органами Державного казначейства України в процесі повернення з Державного бюджету України помилково та/або надмірно зарахованих до бюджету митних та інших платежів, контроль за справлянням яких покладається на митні органи, затвердженого наказом Державної митної служби України, Державного казначейства України від 20.07.2007 № 611/147 (чинного на час виникнення спірних відносин; далі - Порядок взаємодії).
          Відповідно до пункту 2 вказаного Порядку повернення помилково та/або надмірно зарахованих до бюджету митних та інших платежів здійснюється на підставі висновку митного органу, що здійснював оформлення митної декларації. Зазначений висновок оформляється відповідно до заяви платника, яка подається до митного органу, що здійснював оформлення митної декларації.
          Згідно з пунктом 7 Порядку взаємодії на підставі отриманого Висновку про повернення відповідний орган Державного казначейства України готує платіжні документи на перерахування коштів з рахунку з обліку доходів державного бюджету на рахунок, зазначений у Висновку про повернення, та протягом п'яти робочих днів від дати отримання Висновку про повернення здійснює повернення коштів з бюджету.
          З урахуванням зазначеного Верховний Суд вважає, що законодавством відповідно до статті 301 МК України визначався механізм повернення платникам податків коштів, що обліковуються на відповідних рахунках митного органу чи помилково та/або надмірно сплачених до бюджету, а тому на підставі аналізу наведених вище норм права дійшла такого правового висновку.
          У разі якщо після сплати декларантом податків і зборів (обов'язкових платежів) згідно з митною вартістю товарів, визначеною митним органом, буде прийнято рішення про застосування митної вартості, заявленої декларантом, сума надміру сплачених податків і зборів (обов'язкових платежів) мала бути повернута декларанту у порядку, передбаченому Порядком повернення та Порядком взаємодії, на підставі його заяви та у місячний термін з дня прийняття висновку митного органу, що здійснював оформлення митної декларації, про повернення з Державного бюджету України помилково та/або надмірно зарахованих до бюджету митних та інших платежів, контроль за справлянням яких покладається на митні органи.
          При цьому повернення помилково та/або надмірно сплачених митних платежів з Державного бюджету України є повноваженнями митних органів та органів державного казначейства, а відтак суд не може підміняти державний орган і вирішувати питання про стягнення таких платежів.
Аналогічна правова позиція щодо застосування зазначених норм матеріального права була висловлена колегією суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України у постанові від 12.11.2014 року (справа № 21-491а14) та від 12.05.2015 (справа № 21-161а15).
          Таким чином, враховуючи зазначені норми матеріального, вказані доводи Митниці у касаційній скарзі та ГУДКСУ у заяві про приєднанні до такої, є достатні підстави для направлення справи на новий розгляд в цій частині. 
          Важливо зазначити, що здійснюючи новий розгляд справи, для правильного вирішення питання повернення помилково та/або надмірно сплачених митних платежів декларанту, необхідно дослідити обставини ініціювання позивачем даного питання. При цьому слід  враховувати чинні порядок і умови, що встановлені у   статті 301 МК, статті 43 Податкового кодексу України   і   статей 45, 78 Бюджетного кодексу України, з дотриманням процедури, врегульованої   Порядком повернення авансових платежів (передоплати) і помилково та/або надміру сплачених сум митних платежів, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 18.07.2017 р. № 643. 
          Підпунктом 43.3 статті 43 Податкового кодексу України та пунктом першим розділу 3 зазначеного Порядку встановлено, що  повернення з державного бюджету помилково та/або надміру сплаченої суми митних, інших платежів та пені здійснюється за заявою платника податків протягом 1095 днів від дня її виникнення або надмірною сплатою. 
          Визначений вищевказаними нормативними актами строк повернення помилково та/або надмірно сплачених сум митних платежів застосовується у випадку, коли між сторонами відсутній спір про право на повернення зазначених платежів.
          Якщо між сторонами виник спір про правомірність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень, за наслідками вирішення якого може бути заявлено вимогу про повернення надмірно сплачених митних платежів, позивач має право подати таку заяву   протягом зазначеного строку з дня прийняття рішення, яким вирішено спір.   
          Рішення суду, у випадку задоволення позову, має бути таким, яке б гарантувало захист прав, та інтересів позивача, забезпечувало його виконання та унеможливлювало необхідність наступних звернень до суду.
          У цьому випадку вимога позивача зобов'язати митний орган прийняти висновок про повернення з державного бюджету України надмірно сплачених митних платежів та подати його для виконання відповідному органові, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, може бути вказівкою на спосіб відновлення порушеного права який має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб'єкта владних повноважень, а у випадку невиконання або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.
          Аналогічна позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 12.04.2016 р. (ЄДРСР 58434300).
          Відповідно до пункту 2 частини першої статті 349 КАС України суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право  скасувати судові рішення судів першої та (або) апеляційної інстанцій повністю або частково і передати справу повністю або частково на новий розгляд, зокрема за встановленою підсудністю або для продовження розгляду.
          Враховуючи наведене рішення судів першої та апеляційної інстанції підлягають скасуванню в частині задоволених позовних вимог про стягнення з державного бюджету України на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 надмірно сплачену суму митних платежів у розмірі 85080 грн. 56 коп. 
          На підставі викладеного, керуючись статтями 341, 349, 353, 355 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційні скарги Головного управління Державної казначейської служби України у Волинській області, Ягодинської митниці Міністерства доходів і зборів України задовольнити частково. 
2. Постанову Волинського окружного адміністративного суду від 22.11.2013 та  ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 10.02.2014 скасувати, в частині задоволеної позовної вимоги про стягнення з Державного бюджету України на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 надмірно сплачену суму митних платежів у розмірі 85080 грн. 56 коп., та передати справу в цій частині на новий розгляд до суду першої інстанції. 
3. В іншій частині задоволених позовних вимог постанову Волинського окружного адміністративного суду від 22.11.2013 та  ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 10.02.2014 залишити без змін. 
4. Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає. 

Головуючий суддя | | В.П. Юрченко
Судді | | І.А. Васильєва
| | С.С. Пасічник
Повне судове рішення складено 03 березня 2018 року