Постанова
іменем України
18 квітня 2018 року
м. Київ
справа № 518/1805/15-ц
провадження № 61-415св18
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: 
головуючого - Стрільчука В. А., 
суддів: Карпенко С. О. (суддя-доповідач), Кузнецова В. О., Олійник А. С., Погрібного С.О.,
учасники справи:
позивач - ОСОБА_4,
відповідач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Авто Просто»,
розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Авто Просто» на заочне рішення Ширяївського районного суду Одеської області від 11 квітня 2016 року, ухвалене у складі судді Николайчука В. О., та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 26 жовтня 2016 року, постановлену колегією у складі суддів: Черевка П. М., Сватаненка В. І., Артеменка І. А., 
ВСТАНОВИВ:
У листопаді 2015 року ОСОБА_4 звернувся з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Авто Просто» (далі - ТОВ «Авто Просто») про захист прав споживача та стягнення коштів у розмірі 100 826,5 грн. 
Позов мотивовано тим, що 30 листопада 2010 року між ним та ТОВ «Авто Просто» укладено угоду № 332514 про надання послуг (далі - Угода), спрямованих на придбання автомобіля через систему придбання у групах. Угода укладена з метою придбання легкового автомобіля «Chery Tiggo» вартістю 110 320 грн. 
На виконання зобов'язань позивач сплачував щомісячні внески за автомобіль. 
30 вересня 2015 року позивач направив відповідачу заяву про розірвання укладеної угоди із вимогою про повернення сплачених внесків.
21 жовтня 2015 року листом відповідач надав відповідь про те, що угода вважається розірваною, та повідомив позивачу, що перед ним у черзі є 21 учасник, які розірвали угоду раніше, кошти повертаються згідно пріоритетів, зазначених у підпунктах 13.4, 13.5 Додатку № 2  Угоди з Фонду для повернення коштів, який складається з 5% загальної суми, яка надходить щомісяця до Фонду групи. 
Позивач вважає, що відповідно до частин третьої та четвертої статті 12 Закону України «Про захист прав споживачів» ТОВ «Авто Просто» зобов'язане повернути йому кошти у розмірі 100 826,5 грн протягом тридцяти днів з моменту отримання повідомлення про розірвання Угоди, але не пізніше 31 жовтня 2015 року, проте не виконує свої зобов'язання.
Заочним рішенням Ширяївського районного суду Одеської області від 11 квітня 2016 року позовні вимоги задоволено. Стягнено з ТОВ «Авто Просто» на користь ОСОБА_4 суму чистих внесків, що підлягають поверненню у зв'язку з розірванням Угоди, у розмірі 100 826,50 грн. 
Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що доводи відповідача щодо порядку повернення чистих внесків, передбачених статтею 13 Додатка № 2 до Угоди, є безпідставними, оскільки такі обставини, як пріоритетність повернення чистих внесків (черга із 21 особи) та накопичення необхідної суми коштів у Фонді для повернення, не є встановленням строку або терміну такого повернення та не можуть бути підставою для відмови у захисті права позивача на отримання коштів, сплачених ним на виконання умов Угоди.
Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 26 жовтня 2016 року апеляційну скаргу ТОВ «Авто Просто» відхилено, рішення суду першої інстанції залишено без змін з посиланням на його відповідність вимогам закону.
У касаційній скарзі, поданій у листопаді 2016 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ, заявник просив скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалу апеляційного суду та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволення позову, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.
Касаційна скарга мотивована тим, що укладеною Угодою передбачено порядок повернення коштів. Зокрема, підпунктом 13.4.2 статті 13 Додатку № 2 Угоди передбачено, що із Фонду для повернення коштів ТОВ «Авто Просто» повертає чисті внески, дотримуючись пріоритетів. Пунктом 13.4.1 статті 13 Додатку № 2 до Угоди визначено, що зобов'язання відповідача в частині повернення коштів учаснику має бути виконане з настанням черги учасника, яка формується відповідно до дати подання заяви про розірвання угоди. При цьому пріоритет у групі надається тому учаснику, який перший подав письмову заяву про розірвання Угоди.
Таким чином, відповідно до частини першої статті 530 ЦК України Угодою передбачена подія (а саме настання черги), з настанням якої відповідач зобов'язаний повернути позивачу сплачені ним чисті внески.
Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 7 листопада 2016 року відкрито касаційне провадження та зупинено виконання рішення суду першої інстанції до закінчення касаційного провадження. 
У грудні 2016 року позивач надіслав на адресу суду письмові заперечення на касаційну скаргу відповідача, у яких просив залишити касаційну скаргу без задоволення, а рішення судів попередніх інстанцій без змін.
Відповідно до пункту шостого розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом. 
15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», за яким судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд (стаття 388 ЦПК України). 
Відповідно до підпункту четвертого пункту першого розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. 
Ухвалою Верховного Суду від 21 березня 2018 року справу призначено до судового розгляду.
Вивчивши матеріли цивільної справи і перевіривши доводи касаційної скарги, суд касаційної інстанції дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.
Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Згідно з частиною першою статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Відповідно до частин першої, другої та п'ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Судами попередніх інстанцій встановлено, що 30 листопада 2010 року між ОСОБА_4 та ТОВ «Авто Просто» укладено угоду № 332514 у місті Одеса, предметом якої є надання учаснику послуг системи Авто Так, спрямованих на придбання автомобіля через систему придбання у групах. Угода була укладена з метою придбання легкового автомобіля «CheryTiggo» на суму 110 320 грн.
Пунктом 13.1 статті 13 Угоди передбачено, що учасник, який не отримав автомобіль, має право розірвати угоду за власним бажанням, про що має повідомити ТОВ «Авто Просто» у письмовій формі.
Позивач на підставі пункту 13.1 статті 13, статті 14 Додатку №2 Угоди звернувся до відповідача із заявою про розірвання угоди та просив повернути кошти в загальній сумі, що виплачені ним на момент повідомлення про розірвання угоди.
Відповідно до пункту 14.1 статті 14 Додатку № 2 до Угоди сторони домовляються, що наслідки невиконання зобов'язань сторін за угодою регулюються умовами угоди, а у випадках, не передбачених ними, відповідними нормами чинного законодавства.
З відповіді ТОВ «Авто Просто» від 21 жовтня 2015 року, надісланої на адресу позивача, судами встановлено, що відповідач розірвав угоду та повідомив про те, що поверненню підлягають чисті внески з Фонду для повернення коштів, який складається з 5% загальної суми, яка надходить щомісяця до Фонду групи. При цьому, пунктом 13.4.2 статті 13 Додатку № 2 Угоди визначено порядок повернення коштів учаснику, за яким формуються черги учасників відповідно до дати подання заяви про розірвання угоди, тобто пріоритет надається тому учаснику, який перший подав заяву про розірвання угоди.
Задовольняючи позовні вимоги, суди попередніх інстанцій виходили з того, що в даному випадку застосовуються положення Закону України «Про захист прав споживачів», оскільки встановлені у пункті 13.4 Додатку № 2 до Угоди пріоритети (черговість) повернення коштів учасникам, що розірвали угоди, не є встановленням строку або терміну такого повернення у розумінні цих понять, встановлених законом. Тому Угодою встановлено лише порядок повернення грошових коштів, а строк виконання зобов'язання з повернення учаснику чистих внесків у зв'язку із розірванням угоди фактично не зазначено.
Проте з такими висновками судів попередніх інстанцій погодитись не можна.
Відповідно до статті 907 ЦК України, порядок і наслідки розірвання договору про надання послуг визначаються домовленістю сторін. 
Статтею 13 Додатку № 2 до Угоди сторони чітко визначили порядок і наслідки її розірвання.
Відповідно до пункту 13.4.1. статті 13 Додатку № 2 до Угоди в першу чергу повертаються кошти учаснику, який розірвав угоду внаслідок настання наступних непередбачених обставин, що виникли під час дії угоди: отримання ним інвалідності або смерті свого подружжя, або набуття учасником статусу безробітного. За вимогою ТОВ «Авто Просто» учасник зобов'язується надавати документи, які підтверджують виникнення вищезазначених обставин. За підтверджених обставин згідно з цим пунктом, учаснику повертаються сплачені чисті внески без вирахування відступного.
Відповідно до підпункту 13.4.2 пункту 13.4 статті 13 Додатку № 2 до Угоди у наступну чергу повертаються чисті внески тим учасникам, які розірвали Угоду, не посилаючись на обставини, викладені в попередньому пункті. При цьому, пріоритет у групі надається тому учаснику, який першим подав письмову заяву про розірвання угоди, а в разі, коли такі заяви було подано одночасно кількома учасниками, пріоритет надається учаснику, номер угоди якого є меншим.
Згідно з пунктом 13.4 статті 13 Додатку № 2 до Угоди кошти повертаються в порядку, що побудований на принципі черговості.
Відповідно до статті 10 Угоди підписання цієї Угоди та додатків до неї є підтвердженням факту ознайомлення, розуміння сторонами її умов та згоди сторін з усіма визначеннями, умовами та змістом Угоди й додатків до неї.
З такими умовами позивач погодився, підписуючи Угоду.
У відповіді ТОВ «Авто Просто» від 21 жовтня 2015 року щодо повернення сплачених коштів зазначено, що перед позивачем існує черга із 21 учасника, повернення чистих внесків яким відбуватиметься раніше, ніж позивачу.
Таким чином суди попередніх інстанцій, відхиляючи доводи відповідача щодо порядку повернення чистих внесків (повертаються в порядку черговості), передбаченого статтею 13 Додатка № 2 Угоди, дійшли до неправильного висновку про задоволення позову про стягнення коштів, не взявши до уваги, що передчасне повернення коштів ОСОБА_4 з Фонду для повернення коштів порушує права інших учасників, які стоять у черзі на повернення коштів перед позивачем.
Ураховуючи викладене, касаційний суд дійшов висновку про передчасність вимог ОСОБА_4 з огляду на те, що ТОВ «Авто Просто» має повернути сплачені чисті внески 21 учаснику системи, які розірвали угоди раніше. 
Суди попередніх інстанцій дійшли помилкового висновку про існування підстав для застосування до спірних правовідносин частини дванадцятої статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів», оскільки встановлення порядку повернення споживачу чистих внесків при розірванні Угоди не є штрафними санкціями.
Суди також помилково застосували як джерело права рішення Європейського суду з прав людини у справах «Сєрков проти України» та «Христов проти України», оскільки у даних справах підставою для висновку про порушення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод стали обставини, відсутні при розгляді цієї справи, а саме недотримання вимог Конвенції щодо «якості закону», а також скасування судового рішення за результатами перегляду справи в порядку екстраординарної процедури.
Водночас суди попередніх інстанцій обґрунтовано зазначили про необґрунтованість посилання позивача на частини третю, четверту статті 12 Закону України «Про захист прав споживачів», відповідно до яких у разі реалізації продукції поза торговельними або офісними приміщеннями споживач має право розірвати договір за умови повідомлення про це продавця (виконавця) протягом чотирнадцяти днів з дати одержання документа, а продавець (виконавець) повинен повернути сплачені гроші без затримки не пізніше тридцяти днів з моменту повідомлення споживачем про розірвання договору, оскільки судами встановлено, що Угоду було укладено на робочому місці продавця-консультанта ТОВ «Авто Просто» в приміщенні автомобільного салону.
Відповідно до статті 412 ЦПК Українипідставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Зважаючи на те, що у справі не вимагається збирання або додаткової перевірки чи оцінки доказів, обставини справи встановлені судом повно, але допущено неправильне застосування норм матеріального права, оскаржувані судові рішення підлягають скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.
Відповідно до частини тринадцятої статті 141 ЦПК України якщо суд касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи (частина перша статті 133 ЦПК України).
Позивач звільнений від сплати судового збору відповідно до статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів» як споживач за подання позову, що пов'язаний з порушенням його прав.
Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Згідно з частиною сьомою статті 141 ЦПК України якщо інше не передбачено законом, у разі залишення позову без задоволення, закриття провадження у справі або залишення без розгляду позову позивача, звільненого від сплати судових витрат, судові витрати, понесені відповідачем, компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Постановою Кабінету Міністрів України від 27 квітня 2006 року № 590 затверджено граничні розміри компенсації витрат, пов'язаних з розглядом цивільних та адміністративних справ, і порядок їх компенсації за рахунок держави, проте порядку компенсації за рахунок держави сплаченого відповідачем судового збору Кабінетом Міністрів України не встановлено.
За таких обставин підстави для компенсації за рахунок позивача або держави витрат відповідача зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги у розмірі 1 109,09 грн та касаційної скарги у розмірі 1 209,96 грн відсутні.
Оскільки касаційний суд скасовує рішення суду першої інстанції, підстави для поновлення виконання рішення Ширяївського районного суду Одеської області від 11 квітня 2016 року відсутні.
Керуючись статтями 141, 400, 409, 412, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Авто Просто» задовольнити.
Заочне рішення Ширяївського районного суду Одеської області від 11 квітня 2016 рокута ухвалу апеляційного суду Одеської області від 26 жовтня 2016 року скасувати.
У задоволенні позову ОСОБА_4 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Авто Просто» про захист прав споживача та стягнення коштів відмовити.
Постанова оскарженню не підлягає.
Головуючий                                                                                            В. А. Стрільчук
Судді:                                                                                                         С. О. Карпенко
                                                                                                                     В. О.Кузнецов
А. С. Олійник
С. О. Погрібний