ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 березня 2018 року 
м. Київ

Справа №  910/5516/16 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду: Баранець О.М. - головуючий, Вронська Г.О., Студенець В.І.,
за участю секретаря судового засідання Низенко В.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали касаційної скарги Публічного акціонерного товариства "Банк "Київська Русь" 

на постанову Київського апеляційного господарського суду
у складі колегії суддів: Куксов В.В. - головуючий, судді: Іоннікова І.А., Станік С.Р.
від 13.12.2017 року

за заявами Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Фактор Плюс" та ОСОБА_4 
про перегляд за нововиявленими обставинами постанови Київського апеляційного господарського суду від 21.12.2016 року

за позовом  Приватного підприємства "Прогресфарм"
до 1) Публічного акціонерного товариства "Банк "Київська Русь", 2) Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Фактор Плюс",
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідачів: ОСОБА_4,
про встановлення нікчемності правочинів

за участю представників:
позивача: не з'явилися 
відповідача-1: Баранов О.В.
відповідача-2: не з'явилися
третьої особи: ОСОБА_6
ВСТАНОВИВ:
У березні 2016 року Приватне підприємство "Прогресфарм" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства "Банк "Київська Русь" та Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Фактор Плюс" про встановлення нікчемності договору про відступлення права вимоги № 20/03-15/1, договору про відступлення права вимоги № 20/03-15/2 та договору відступлення права вимоги б/н, укладених 20.03.2015 року між відповідачами у справі.
Позовні вимоги мотивовані тим, що спірні договори були укладені після призначення уповноваженої особи Фонду на здійснення тимчасової адміністрації та є нікчемними в силу вимог статті 36 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".
Рішенням Господарського суду міста Києва від 26.05.2016 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.
Місцевий господарський суд з посиланням на статтю 35 Господарського процесуального кодексу України в редакції, чинній станом на дату прийняття рішення, виходив з того, що рішенням Подільського районного суду міста Києва від 15.07.2015 року у справі № 758/7644/15-ц було встановлено факт того, що спірні правочини були укладені відповідно до вимог чинного законодавства, направлені на настання реальних правових наслідків для сторін, сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору і відбулось їх виконання та договори є дійсними і такі обставини не підлягають повторному розгляду та доведенню у даній господарській справі.
Постановою Київського апеляційного господарського суду від 21.12.2016 року у справі № 910/5516/16, залишеною без змін постановою Вищого господарського суду України від 01.03.2017 року, рішення Господарського суду міста Києва від 26.05.2016 року у справі № 910/5516/16 скасовано. Прийнято нове рішення, яким позов задоволено частково. Встановлено нікчемність договору про відступлення права вимоги №20/03-15/1, укладеного 20.03.2015 року між ПАТ "Банк "Київська Русь" та ТОВ "Фінансова компанія "Фактор Плюс" та посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бочкарьовою А.В. та зареєстрованого в реєстрі за № 469. Встановлено нікчемність договору про відступлення права вимоги №20/03-15/2, укладеного 20.03.2015 року між ПАТ "Банк "Київська Русь" та ТОВ "Фінансова компанія "Фактор Плюс" та посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бочкарьовою А.В. та зареєстрованого в реєстрі за № 470. Позов в частині встановлення нікчемності договору про відступлення права вимоги б/н, укладеного 20.03.2015 року між ПАТ "Банк "Київська Русь" та ТОВ "Фінансова компанія "Фактор Плюс" залишено без розгляду.
Суди апеляційної та касаційної інстанції виходили з того, що спірні правочини є нікчемними відповідно до частини 3 статті 36 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб". При цьому суди послались на правовий висновок щодо застосування частин першої, третьої статті 36 зазначеного Закону, викладений в постанові Верховного Суду України від 20.01.2016 року, в ухвалі колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 02.03.2016 року, та в постанові Верховного Суду України від 16.11.2016 року у справі №6-1474цс16 (760/12617/15-ц), прийнятій на спільному судовому засіданні судових палат у цивільних та кримінальних справах. Відмовляючи у задоволенні позовних вимог про встановлення нікчемності договору про відступлення права вимоги б/н від 20.03.2015 року, укладеного між відповідачами у справі, суд апеляційної інстанції виходив з того, що позивачем не було надано належним чином засвідченої копії зазначеного договору та не повідомлено про причини її неподання.
Відповідач-2 - Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Фактор Плюс" звернулось до Київського апеляційного господарського суду із заявою про перегляд постанови Київського апеляційного господарського суду від 21.12.2016 року за нововиявленими обставинами, в якій просило скасувати зазначену постанову та прийняти нове рішення, яким у задоволенні апеляційної скарги відмовити, а рішення Господарського суду міста Києва від 26.05.2016 року залишити без змін.
Третя особа - ОСОБА_4 також звернулась до Київського апеляційного господарського суду із заявою про перегляд постанови Київського апеляційного господарського суду від 21.12.2016 року за нововиявленими обставинами, в якій просила скасувати зазначену постанову в частині задоволення позову та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову в цій частині, а в частині залишення без розгляду позовних вимог про встановлення нікчемності договору б/н від 20.03.2015 року постанову залишити без змін.
В обґрунтування заяв заявники послались на те, що 05.12.2016 року Київським апеляційним адміністративним судом винесено постанову у справі № 826/22323/15, яка набрала законної сили та якою було визнано протиправними та скасовані постанови Правління Національного банку України № 190 від 19.03.2015 року "Про віднесення ПАТ "Банк "Київська Русь" до категорії неплатоспроможних" та № 460 від 16.07.2015 року "Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ "Банк "Київська Русь" та зобов'язано Національний банк України надати можливість Публічному акціонерному товариству "Банк "Київська Русь" протягом розумного строку провести дії з фінансового оздоровлення банку після проведення заходів з його ліквідації. За твердженням заявників зазначеною постановою встановлено обставини протиправного запровадження тимчасової адміністрації в ПАТ "Банк "Київська Русь", які є істотними для даної справи, спростовують висновки апеляційного господарського суду у даній справі про нікчемність спірних договорів, зазначені обставини не були і не могли бути їм відомими на час розгляду даної справи, про них їм стало відомо після прийняття Київським апеляційним адміністративним судом зазначеної постанови та після її оприлюднення в Єдиному державному реєстрі судових рішень, а відтак, за твердженням заявників такі обставини є нововиявленими.
Постановою Київського апеляційного господарського суду від 13.12.2017 року заяви ОСОБА_4 та Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Фактор Плюс" про перегляд за нововиявленими обставинами постанови Київського апеляційного господарського суду від 21.12.2016 року задоволено частково. Постанову Київського апеляційного господарського суду від 21.12.2016 року та рішення Господарського суду міста Києва від 26.05.2016 року у справі № 910/5516/16 скасовано. Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Банк "Київська Русь" на рішення Господарського суду міста Києва від 26.05.2016 року у справі № 910/5516/16 залишено без задоволення. Прийнято нове рішення, яким відмовлено у задоволенні позовних вимог. Позов в частині встановлення нікчемності договору про відступлення права вимоги б/н, укладеного 20.03.2015 року між відповідачами у справі, залишено без розгляду.
Постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що наведені заявниками обставини є нововиявленими обставинами в розумінні пункту 1 частини 2 статті 112 Господарського процесуального кодексу України в редакції, чинній до 15.12.2017 року, оскільки є істотними для справи, не були і не могли бути відомі заявникам на час розгляду справи. За висновком суду, визнання Київським апеляційним адміністративним судом протиправною постанови правління НБУ № 190 від 19.03.2015 року "Про віднесення ПАТ "Банк "Київська Русь" до категорії неплатоспроможних" свідчить про те, що рішення виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб № 61 від 19.03.2015 року "Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ "Банк "Київська Русь" є також протиправним і не породжує будь-яких наслідків, зокрема запровадження тимчасової адміністрації в ПАТ "Банк "Київська Русь", що свідчить також про відсутність підстав для визнання недійсними спірних договорів як таких, що є нікчемними.
Не погоджуючись з постановою Київського апеляційного господарського суду від 13.12.2017 року, Публічне акціонерне товариство "Банк "Київська Русь" в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Банк "Київська Русь" Білої Ірини Володимирівни подало касаційну скаргу, в якій просить скасувати постанову Київського апеляційного господарського суду від 13.12.2017 року, а справу направити на новий розгляд до Київського апеляційного господарського суду.  
В обґрунтування вимог касаційної скарги заявник посилається на неправильне застосування Київським апеляційним господарським судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права. Скаржник зазначає про те, що зазначені заявниками обставини не є нововиявленими в розумінні статті 112 Господарського процесуального кодексу України в редакції, чинній до 15.12.2017 року, а є новими доказами, які виникли після вирішення спору у даній справі і не можуть бути підставою для скасування судового рішення, суд апеляційної інстанції не прийняв до уваги те, що рішення виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб № 61 від 19.03.2015 року "Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ "Банк "Київська Русь", № 138 від 17.07.2015 року "Про початок процедури ліквідації ПАТ "Банк "Київська Русь" та призначення уповноваженої особи Фонду на ліквідацію банку" в судовому порядку не скасовані та залишаються чинними, перебування ПАТ "Банк "Київська Русь" у процесі ліквідації не припинилось, що підтверджується відомостями з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців. За твердженням скаржника, висновки суду апеляційної інстанції про те, що рішення Фонду "Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ "Банк "Київська Русь" № 61 від 19.03.2015 року були прийняті на підставі відповідного рішення Правління НБУ зроблені без урахування положень частин 1, 2 статті 3, частини 3 статті 4, частин 5, 6 статті 12, частин 1, 4 статті 39 та статті 44 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб". Скаржник також посилається на те, що суд апеляційної інстанції, надавши оцінку рішенню Фонду про запровадження тимчасової адміністрації, вийшов за межі свої юрисдикції та не врахував висновки Верховного Суду України, викладені в постанові від 27.06.2017 року у справі № 21-3739а16 про те, що скасування постанов Правління Національного банку України не може призводити до автоматичного скасування рішень Фонду, прийнятих відповідно до вимог Закону, які потребують окремого правового аналізу із встановленням підстав їх протиправності. Також зазначає про те, що суд залишив поза увагою те, що майнові права за кредитними договорами, укладеними між позивачем та відповідачем-1, які були відступлені за спірними договорами, знаходяться в заставі Національного банку України, без відома якого не могли бути відчужені. 
23.03.2018 року до Касаційного господарського суду від третьої особи - ОСОБА_4 надійшов відзив на касаційну скаргу, в якому вона просить відмовити у задоволенні касаційної скарги, а постанову Київського апеляційного господарського суду від 13.12.2017 року залишити без змін. Третя особа у відзиві зазначає про те, що суд апеляційної інстанції в постанові від      21.12.2016 року у даній справи був обізнаний про прийняття Київським апеляційним адміністративним судом постанови від 05.12.2016 року у справі № 826/22323/15 про скасування постанов Правління НБУ про віднесення ПАТ "Банк "Київська Русь" до категорії неплатоспроможних та про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ "Банк "Київська Русь", та визначив такі обставини як нововиявлені. Зазначає про те, що суд апеляційної інстанції в оскаржуваній постанові дійшов правильних висновків про те, що з моменту набрання постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 05.12.2016 року у справі № 826/22323/15 законної сили рішення виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, прийняті на підставі скасованих в судовому порядку постанов Правління Національного банку Україна, не породжують жодних правових наслідків, і таких висновків дійшов Окружний адміністративний суд міста Києва під час розгляду справи № 826/171/17, які відповідно до частини 4 статті 75 Господарського процесуального кодексу України не підлягають повторному доказуванню під час розгляду даної справи.
Відповідач-2 відзив на касаційну скаргу не надав.
В судове засідання 27.03.2018 року не з'явилися представники позивача та відповідача-2, хоча відповідно до вимог статті 120 Господарського процесуального кодексу України були належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду касаційної скарги.
Відповідно до частини 1 статті 202 Господарського процесуального кодексу України неявка в судове засіданні представників учасників справи, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду касаційної скарги, не перешкоджає розгляду справи у судовому засіданні.
Колегія суддів, обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши матеріали справи, дослідивши правильність застосування апеляційним господарським судом норм матеріального та дотримання ним норм процесуального права, вважає, що касаційна скарга підлягає задоволенню.
Відповідно до статті 112 Господарського процесуального кодексу України в редакції, чинній станом на дату прийняття Київським апеляційним господарським судом оскаржуваної постанови, може переглянути прийняте ним судове рішення, яке набрало законної сили, за нововиявленими обставинами. 
Підставами для перегляду судових рішень господарського суду за нововиявленими обставинами є: 1) істотні для справи обставини, що не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи;        2) встановлені вироком суду, що набрав законної сили, завідомо неправильний висновок експерта, завідомо неправильний переклад, фальшивість документів або речових доказів, що потягли за собою ухвалення незаконного або необґрунтованого рішення; 3) встановлення вироком суду, що набрав законної сили, вини судді у вчиненні злочину, внаслідок якого було ухвалено незаконне або необґрунтоване рішення; 4) скасування судового рішення, яке стало підставою для ухвалення рішення чи постановлення ухвали, що підлягають перегляду; 5) встановлена Конституційним Судом України неконституційність закону, іншого правового акта чи їх окремого положення, застосованого судом при вирішенні справи, якщо рішення суду ще не виконане.
Визначений статтею 112 Господарського процесуального кодексу України перелік підстав для перегляду судових рішень за нововиявленими обставинами є вичерпним. 
Необхідними ознаками існування нововиявлених обставин є одночасна наявність таких трьох умов: 
1) їх існування на час розгляду справи, 
2) обставини не могли бути відомі заявнику на час розгляду справи, 
3) істотність даних обставин для розгляду справи (тобто коли врахування їх судом мало б наслідком прийняття іншого судового рішення, ніж те, яке було прийняте).
Нововиявлені обставини за своєю юридичною суттю є фактичними даними, що в установленому порядку спростовують факти, які було покладено в основу судового рішення. Ці обставини мають бути належним чином засвідчені, тобто підтверджені належними і допустимими доказами. Не може вважатися нововиявленою обставина, яка ґрунтується на переоцінці тих доказів, які вже оцінювалися господарським судом у процесі розгляду справи. 
Відповідач-2 та третя особа, як на нововиявлені, послались на обставини визнання протиправними та скасування Київським апеляційним адміністративним судом у справі № 826/22323/15 постанов Правління Національного банку України №190 від 19.03.2015 року "Про віднесення ПАТ "Банк Київська Русь" до категорії неплатоспроможних" та № 460 від      16.07.2015 року "Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ "Банк Київська Русь".
Як вбачається, постанова Київського апеляційного адміністративного суду у справі № 826/22323/15 була прийнята 05.12.2016 року, тобто після винесення місцевим господарським судом рішення у даній господарській справі № 910/5516/16 та до винесення Київським апеляційним господарським судом постанови від 21.12.2016 року у даній справі. 
Нововиявлені обставини є істотними, якщо вони можуть вплинути на висновок суду щодо наявності певних прав та обов'язків у сторін, а також інших осіб, які приймали участь у справі, а отже, і вплинути на законність та обґрунтованість постановленого судового акту.
В оскаржуваній постанові Київський апеляційний господарський суд дійшов висновку про те, що наведені відповідачем-2 та третьою особою в заявах про перегляд постанови Київського апеляційного господарського суду від  21.12.2016 року у даній справі обставини є істотними для розгляду даної справи.
Колегія суддів вважає зазначені висновки суду апеляційної інстанції передчасними та такими, що зроблені без належного з'ясування всіх обставин, що мають значення для даної справи, з неправильним застосуванням до спірних правовідносин норм матеріального права та з порушенням норм процесуального права.
Відповідно до частини 1 статті 3 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" (далі за текстом - Закон) в редакції, що діяла станом на 20.03.2015 року - на момент запровадження в ПАТ "Банк "Київська Русь" тимчасової адміністрації, Фонд є установою, що виконує спеціальні функції у сфері гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку.
Відповідно до частини 1 статті 4 зазначеного Закону основним завданням Фонду є забезпечення функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку.
Згідно з частиною 1 статті 11 Закону виконавча дирекція Фонду здійснює управління поточною діяльністю Фонду.
Частиною 5 статті 12 Закону, якою визначені повноваження дирекції Фонду, передбачено, що виконавча дирекція Фонду має у сфері виведення неплатоспроможних банків з ринку, зокрема такі повноваження: визначає умови та порядок здійснення тимчасової адміністрації та ліквідації банків відповідно до цього Закону; призначає та відсторонює від виконання обов'язків уповноважену особу Фонду; затверджує план врегулювання та зміни до нього; затверджує звіт уповноваженої особи Фонду про виконання плану врегулювання і приймає рішення про припинення тимчасової адміністрації банку; звертається до Національного банку України з пропозицією про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.
Відповідно до частин 1, 4 статті 39 Закону протягом 30 днів з дня початку тимчасової адміністрації виконавча дирекція Фонду затверджує план врегулювання з обов'язковим дотриманням принципу найменших витрат для Фонду. Після затвердження плану врегулювання тимчасова адміністрація та/або ліквідація банку здійснюються на підставі і на виконання розробленого плану.
Згідно з частинами 1, 2 статті 44 Закону Національний банк України приймає рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку за пропозицією Фонду та з інших підстав, передбачених Законом України "Про банки і банківську діяльність". Фонд вносить Національному банку України пропозицію про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку: 1) відповідно до плану врегулювання; 2) у разі закінчення строку тимчасової адміністрації банку та/або невиконання плану врегулювання; 3) в інших випадках, передбачених цим Законом.
Таким чином, після прийняття виконавчою дирекцією Фонду відповідного рішення про затвердження плану врегулювання, всі подальші рішення Фонду приймаються на підставі та у відповідності до затвердженого плану.
Однак, суд апеляційної інстанції не прийняв до уваги наведені вище норми Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" та дійшов помилкового висновку про те, що рішення Фонду, як похідні від рішень Правління Національного банку України, не породжують правових наслідків в силу скасування рішень НБУ в судовому порядку.
Рішення Фонду, прийняті відповідно до вимог Закону, є актами, що потребують окремого правового аналізу із встановленням підстав їх протиправності. Скасування постанов Правління Національного банку України в судовому порядку не може призводити до автоматичного скасування рішень Фонду, про що правильно зазначено скаржником в касаційній скарзі.
Крім того, Київський апеляційний господарський суд не врахував те, що рішення Фонду № 61 від 19.03.2015 року "Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ "Банк "Київська Русь" не було предметом оскарження в адміністративній справі № 826/22323/15. 
Відповідно до частини 1 статті 54 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" рішення, що приймаються відповідно до цього Закону Національним банком України, Фондом, працівниками Фонду, що виконують функції, передбачені цим Законом, у тому числі у процесі здійснення тимчасової адміністрації, ліквідації банку, виконання плану врегулювання, можуть бути оскаржені до суду.
Однак, судом апеляційної інстанції не встановлено чи оскаржувались рішення виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб № 61 від 19.03.2015 року "Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ "Банк "Київська Русь" та № 138 від 17.07.2015 року "Про початок процедури ліквідації ПАТ "Банк "Київська Русь" та призначення уповноваженої особи Фонду на ліквідацію банку" та прийняті в подальшому виконавчою дирекцією Фонду рішення щодо Публічного акціонерного товариства "Банк "Київська Русь" до адміністративного суду, чи були скасовані такі рішення в судовому порядку, чи залишаються чинними. 
Колегія суддів зазначає про те, що суд апеляційної інстанції, надавши оцінку рішенню виконавчої дирекції Фонду про запровадження тимчасової адміністрації, вийшов за межі свої юрисдикції, оскільки справи у спорах про визнання протиправними таких рішень підвідомчі адміністративним судам та надання їм оцінки на предмет їх протиправності здійснюється лише в порядку адміністративного судочинства.
Статтею 7 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань" передбачено, що Єдиний державний реєстр створюється з метою забезпечення державних органів та органів місцевого самоврядування, а також учасників цивільного обороту достовірною інформацією про юридичних осіб, громадські формування, що не мають статусу юридичної особи, та фізичних осіб - підприємців з Єдиного державного реєстру.
Згідно зі статтею 10 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань" якщо документи та відомості, що підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, внесені до нього, такі документи та відомості вважаються достовірними і можуть бути використані у спорі з третьою особою. Якщо відомості, що підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, є недостовірними і були внесені до нього, третя особа може посилатися на них у спорі як на достовірні. Третя особа не може посилатися на них у спорі у разі, якщо вона знала або могла знати про те, що такі відомості є недостовірними. Якщо відомості, що підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, не внесені до нього, вони не можуть бути використані у спорі з третьою особою, крім випадків, коли третя особа знала або могла знати ці відомості.
Відповідно до статті 11 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань" відомості, що містяться в Єдиному державному реєстрі, є відкритими і загальнодоступними (крім реєстраційних номерів облікових карток платників податків та паспортних даних) та у випадках, передбачених цим Законом, за їх надання стягується плата.
Однак, суд апеляційної інстанції не прийняв до уваги зазначені положення статей 7, 10 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань" та не дослідив, які відомості щодо юридичної особи - Публічного акціонерного товариства "Банк "Київська Русь" містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців. 
За таких обставин, колегія суддів Касаційного господарського суду приходить до висновку, що в порушення принципу повноти зазначені обставини не були встановлені судом апеляційної інстанцій під час прийняття оскаржуваної постанови, було неправильно застосовано до спірних правовідносин норми матеріального та порушено норми процесуального права, що підлягають застосуванню, у зв'язку з чим висновки суду апеляційної інстанції про те, що заявлені відповідачем-2 та третьою особою обставини є істотними для даної справи та нововиявленими є передчасними, оскаржувану постанову не можна визнати законною та обґрунтованою.
Передбачені процесуальним законом межі перегляду справи в касаційній інстанції не дають їй права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішеннях судів чи відхилені ними, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази. Встановлення обставин справи, оцінка доказів виходить за межі перегляду справи в порядку касації.
Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 308 Господарського процесуального кодексу України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій повністю або частково і передати справу повністю або частково на новий розгляд, зокрема за встановленою підсудністю або для продовження розгляду;
Згідно з частинами 4 - 6 статті 310 Господарського процесуального кодексу України справа направляється на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, якщо порушення норм процесуального права допущені тільки цим судом. Висновки суду касаційної інстанції, у зв'язку з якими скасовано судові рішення, є обов'язковими для суду першої чи апеляційної інстанції під час нового розгляду справи. Підставою для скасування судових рішень суду першої та апеляційної інстанцій і направлення справи для продовження розгляду є порушення норм матеріального чи процесуального права, що призвели до постановлення незаконної ухвали суду першої інстанції та (або) постанови суду апеляційної інстанції, що перешкоджають подальшому провадженню у справі.
Зважаючи на порушення апеляційним господарським судом норм процесуального права, враховуючи межі перегляду справи в касаційній інстанції, Касаційний господарський суд дійшов висновку, що постанова Київського апеляційного господарського суду від 13.12.2017 року підлягає скасуванню, а справа направленню на новий розгляд до Київського апеляційного господарського суду для розгляду заяви про перегляд постанови Київського апеляційного господарського суду від 21.12.2016 року за нововиявленими обставинами.
Під час нового розгляду заяви про перегляд рішення за нововиявленими обставинами суду апеляційної інстанції необхідно врахувати наведене у даній постанові, розглянути заяви за нововиявленими обставинами в порядку, передбаченому Главою 3 Розділу IV Господарського процесуального кодексу України та прийняти рішення відповідно до вимог закону.
Керуючись статтями 300, 301, 308, 310, 314, 315, 316, 317 Господарського процесуального кодексу України, Суд - ,
ПОСТАНОВИВ:
1. Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Банк "Київська Русь" задовольнити.
2. Постанову Київського апеляційного господарського суду від 13.12.2017 року у справі № 910/5516/16 скасувати.
3. Справу № 910/5516/16 направити до Київського апеляційного господарського суду на новий розгляд заяв про перегляд постанови Київського апеляційного господарського суду від 21.12.2016 року за нововиявленими обставинами.
4. Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.
Головуючий                                                                                          О. Баранець 
Судді                                                                                                    Г. Вронська
          В. Студенець