ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 квітня 2018 року 
м. Київ

Справа №  911/3947/16 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Сухового В.Г. - головуючого, Берднік І.С., Міщенка І.С.,
за участю секретаря судового засідання - Журавльова А.В.
за участю представників:
позивача - Озарків І.Д.
відповідача - Гричанюк О.І.
треті особи-1 - 7 - не з'явилися 
розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Підприємства споживчої кооперації "Тетіївський ринок" Київської регіональної спілки споживчої кооперації 
на постанову Київського апеляційного господарського суду від 12.12.2017 (головуючий суддя Яковлєв М.Л., судді Разіна Т.І., Отрюх Б.В.) 
у справі №911/3947/16 Господарського суду Київської області
за позовом Підприємства споживчої кооперації "Тетіївський ринок" Київської регіональної спілки споживчої кооперації 
до Тетіївської міської ради
за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - 1) Товариства з обмеженою відповідальністю "Агротет", 2) Приватного підприємства "Тетіїв-кролівник", 3) Київської регіональної спілки споживчої кооперації, 4) ОСОБА_6, 5) ОСОБА_7, 6) ОСОБА_8, 7) ОСОБА_9,
про визнання права постійного землекористування та визнання недійсними рішень
ВСТАНОВИВ:
У грудні 2016 року Підприємство споживчої кооперації "Тетіївський ринок" Київської регіональної спілки споживчої кооперації (далі - Позивач) звернулося в Господарський суд Київської області з позовом до Тетіївської міської ради (далі - Відповідач) про визнання права постійного землекористування та визнання недійсними рішень Тетіївської міської ради №52 від 24.12.2015 та №123 від 26.05.2016.
В обґрунтування позовних вимог Позивач зазначає, що рішення Тетіївської міської ради №52 від 24.12.2015 та №123 від 26.05.2016 не відповідають вимогам законодавства, прийняті Тетіївською міською радою з перевищенням своїх повноважень та порушують права Позивача на користування земельною ділянкою, розташованою за адресою: Київська область, м. Тетіїв, вул. Академіка Байраковського (колишня Будьонного), 72, що належить йому на підставі Державного акту на право постійного користування землею ІІ-КВ №001582 від 13.04.1999, виданого згідно з рішенням Виконавчого комітету Тетіївської міськради від 23.02.1999 №15. За твердженням Позивача, належна йому на праві користування земельна ділянка була вилучена за спірними рішеннями без його згоди. 
Рішенням Господарського суду Київської області від 21.02.2017 (суддя Шевчук Н.Г.) позов задоволено частково. Визнано недійсними пункти 2 та 3 рішення Тетіївської міської ради №52 від 24.12.2015; визнано недійсним рішення Тетіївської міської ради №123 від 26.05.2015; в іншій частині позову відмовлено.
Рішення суду мотивоване тим, що у Позивача, як правонаступника Тетіївського ринку Київської облспоживспілки, виникло право постійного користування спірною земельної ділянкою на підставі Державного акта на право постійного користування землею, виданого відповідно до рішення Виконавчого комітету Тетіївської міськради від 23.02.1999 №15. З огляду на те, що Відповідач: прийнявши рішення №52 від 24.12.2015 (окрім пунктів 1 і 4) та №123 від 26.05.2016, скасував своє попереднє рішення, порушив вимоги статті 144 Конституції України та статті 59 Закону України "Про місцеве самоврядування"; вилучив спірну земельну ділянку у Позивача без його згоди, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог. Щодо вимоги про визнання права постійного землекористування суд першої інстанції зазначив, що оскільки спірна земельна ділянка перебуває у постійному користуванні Позивача, що підтверджується державним актом на право постійного користування, підстави для повторного визнання вказаного права відсутні. Крім того, суд першої інстанції зазначив, що в матеріалах справи відсутні докази набуття третіми особами спірної земельної ділянки чи її частини у власність чи користування та припинення постійного землекористування Позивача у встановленому законом порядку.
Постановою Київського апеляційного господарського суду від 12.12.2017 рішення суду першої інстанції залишено без змін.
Апеляційний господарський суд погодився з висновком суду першої інстанції в частині визнання недійсними рішень Тетіївської міської ради №52 від 24.12.2015, №123 від 26.05.2016. Стосовно вимоги Позивача про визнання права постійного користування на спірну земельну ділянку, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що вона не підлягає задоволенню з інших мотивів, оскільки право користування спірною земельною ділянкою припинено в силу закону внаслідок відчуження третім особам будівель, що розташовані на ній.
Позивач звернувся з касаційною скаргою на постанову Київського апеляційного господарського суду від 12.12.2017, в якій просить змінити постанову шляхом виключення з мотивувальної частини даної постанови висновки суду щодо позовної вимоги про визнання права постійного землекористування.
В обґрунтування касаційної скарги Позивач посилається на те, що Відповідачем не приймалось жодних рішень щодо надання під забудову третім особам спірної земельної ділянки, дана земельна ділянка весь час з моменту її оформлення належала на праві постійного землекористування Позивачу, жодних договорів купівлі-продажу або інших договорів відчуження Позивачем не укладалося. Оскільки право власності або право користування у встановленому порядку на спірну земельну ділянку під будівництво нікому не оформлювалося, тому в подальшому не могло виникнути й переходу такого права визначеного приписами ст. 377 Цивільного кодексу України та ст. 120 Земельного кодексу України. Скаржник також зазначає, що самочинне будівництво нерухомості, яке здійснюється без згоди землекористувача земельної ділянки визнається протиправним втручанням у право мирного володіння майном громади міста та землекористувача.
Відповідач подав відзив на касаційну скаргу, в якому зазначає, що суд апеляційної інстанції прийняв законне і вмотивоване рішення і будь-які підстави для його зміни відсутні. В обґрунтування своєї позиції Відповідач зазначає, що відповідно до наявних в матеріалах справи рішень судів цілісний майновий комплекс Тетіївського ринку, який знаходиться на спірній земельній ділянці, перейшов у власність до Київської регіональної спілки споживчої кооперації, а в подальшому у власність третім особам у справі. Таким чином, Відповідач вказує, що судом апеляційної інстанції правильно застосовані норми ст. 377 Цивільного кодексу України та 120 Земельного кодексу України.
22.03.2018 та 16.03.2018 від ТОВ "Агротет" надійшли письмові пояснення стосовно відкритого касаційного провадження.
Відповідно до частини третьої статті 168 ГПК України до пояснень третьої особи застосовуються правила, встановлені частинами третьою-сьомою статті 165 цього Кодексу.
Згідно з пунктом другим частини шостої статті 165 ГПК України до відзиву додаються документи, що підтверджують надіслання (надання) відзиву і доданих до нього доказів іншим учасникам справи.
Враховуючи те, що письмові пояснення до касаційної скарги третьої особи не містять доказів надіслання (надання) іншим учасникам справи, суд залишає дані письмові пояснення без розгляду.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши наведені у касаційній скарзі доводи, заслухавши пояснення представників сторін, перевіривши матеріали справи, Верховний Суд вважає, що касаційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.
Судами попередніх інстанцій встановлено, що 23.02.1999 виконавчим комітетом Тетіївської міської ради прийнято рішення №15 "Про надання Тетіївськоїму міському ринку Київської облспоживспілки в постійне користування земельну ділянку по вул. Будьоного, 72 в м. Тетієві Київської області", відповідно до якого вирішено передати Тетіївськоїму міському ринку Київської облспоживспілки в постійне користування земельну ділянку площею 1,77 га в межах фактичного землекористування, а також затверджено матеріали інвентаризації зазначеної земельної ділянки.
На підставі зазначеного рішення №15, 13.04.1999 Тетіївському ринку Київської облспоживспілки видано Державний акт ІІ-КВ №001582 на право постійного користування землею площею 1,767га, що розташована за адресою: Київська обл., м. Тетіїв, вул. Будьоного, 72.
24.12.2015 Тетіївською міською радою прийнято рішення №52 "Про розгляд висновку депутатської комісії та скасування рішення міської ради №15 від 23.02.1999 року", яким вирішено:
1) затвердити висновок депутатської комісії Тетіївської міської ради від 15 жовтня 2015 року створеної на підставі розпорядження Тетіївського міського голови № 8 від 06.02.2015 року щодо встановлення законності користування земельною ділянкою по вул.Будьонного, 72 в м.Тетієві;
2) скасувати рішення Тетіївської міської ради № 15 від 23 лютого 1999 року "Про надання Тетіївському міському ринку Київської облспоживспілки в постійне користування земельної ділянки по вул.Будьонного, 72 в м.Тетієві Київської області" на підставі того, що воно звернуто до неіснуючої юридичної особи і всупереч законам України;
3) з Державного Акту на право постійного користування земельною ділянкою ІІ-КВ №001582 від 23.02.1999 року виключити підставу його надання, а саме рішення виконкому Тетіївської міської ради № 15 від 23.02.1999 року, оскільки воно не створює для Тетіївського ринку Київської облспоживспілки прав і обов'язків щодо користування земельною ділянкою;
4) контроль за даним рішенням покласти на депутатську комісію з питань Регламенту, депутатської етики, забезпечення діяльності депутатів та контролю за виконанням рішень міської ради та її виконавчого комітету, дотримання законності та правопорядку (голова Троянська Н.І.).
26.05.2016 Тетіївською міською радою прийнято рішення №123 "Про незаконне використання земельної ділянки по вул. Будьонного, 72, (академіка Байраковського) в м. Тетієві", яким вирішено:
1) припинити право користування земельною ділянкою по вулиці Будьонного, 72 в м. Тетієві Київської області площею 2,0 га Дирекції Тетіївського колгоспного ринку, Державний акт на право користування землею, виданий 23 серпня 1974 року виконавчим комітетом Тетіївської районної ради. Реєстровий номер 140; 
2) рекомендувати Тетіївській районній раді анулювати реєстраційний запис №140 в названому Державному акті на право користування землею, виданому 23 серпня 1974 року Дирекції Тетіївського колгоспного ринку; 
3) припинити право користування земельною ділянкою, загальною площею 1,767 га по вулиці Будьонного, 72 в м. Тетієві Київської області Тетіївському ринку Київської облспоживспілки та анулювати в Державному акті на право постійного користування землею ІІ-КВ № 001582 від 15 квітня 1999 року реєстраційний запис № 27;
4) Київській регіональній спілці споживчої кооперації невідкладно відповідно з вимогами частин 5, 6 ст. 120 Земельного кодексу України укласти з Тетіївською міською радою договори оренди земельних ділянок для обслуговування об'єктів нерухомого майна цілісного майнового комплексу Тетіївського ринку вказаного в рішенні Господарського суду Київської області від 29.10.2004 року у справі № 163/5-04 (м'ясний павільйон, м'ясомолочна станція, контора ринку, молочний павільйон, туалет, кіоск металевий каси, м'ясний лар с. П'ятигори, магазин "Вікторія", заготпункт на базарі). 
5) заборонити Підприємству споживчої кооперації "Тетіївський ринок" Київської регіональної спілки споживчої кооперації власнику дворового туалету, який знаходиться на земельній ділянці по вул. Будьонного, 72 "З" в м. Тетієві, спекулювати шляхом вимагання коштів з підприємців за торгові місця розташовані на земельній ділянці по вулиці Будьонного, 72 в м. Тетієві Київської області; 
6) власникам торгових точок і іншим громадянам, які здійснюють підприємницьку діяльність на земельній ділянці по вулиці Будьонного, 72 в м. Тетієві Київської області (нині вулиця Академіка Байраківського) про всякі випадки такого вимагання коштів невідкладно інформувати Тетіївську міську раду; 
7) Підприємству споживчої кооперації "Тетіївський ринок" Київської регіональної спілки споживчої кооперації, як власнику дворового туалету по вул. Будьонного, 72 "З" в м. Тетієві, в установленому порядку оформити своє право користування земельною ділянкою в порядку визначеному ст.ст. 116, 125, 126 ЗК України. 
8) Контроль за даним рішенням покласти на постійну депутатську комісію міської ради з питань Регламенту, депутатської етики, забезпечення діяльності депутатів та контролю за виконанням рішень міської ради та її виконавчого комітету."
Так, на думку позивача, вищевказані рішення ради є незаконними, безпідставними та такими, що порушують його право постійного землекористування, набуте на підставі Акта на право постійного користування землею ІІ-КВ № 001582 від 13.04.1999, за захистом якого він звернувся до господарського суду.
Також судами встановлено, що у Позивача, як правонаступника Тетіївського ринку Київської облспоживспілки, виникло право постійного користування спірною земельною ділянкою, що розташована за адресою: Київська обл., м. Тетіїв, вул. Будьонного, 72, на підставі Державного акту на право постійного користування землею, виданого відповідно до рішення виконкому Тетіївської міської ради народних депутатів від 23.02.1999 №15. Дані обставини були предметом розгляду в справах №21/002-10 та №19/062-09.
Тетіївський колгоспний ринок, Тетіївський ринок Київської облспоживспілки та Підприємство "Тетіївський ринок" Київської регіональної спілки споживчої кооперації (яке має той же код ЄДРПОУ 01561166) є однією і тією ж юридичною особою, якій відповідно до рішення виконавчого комітету Тетіївської міськради від 23.02.1999 №15 було оформлено Державний акт на право постійного користування землею ІІ-КВ № 001582 від 13.04.1999. Дані обставини були предметом розгляду у справі №911/5314/14.
За таких обставин суди попередніх інстанцій дійшли висновку, що відповідно до частини першої статті 22 Земельного Кодексу України від 18.12.1990 в редакції, чинній на момент видачі Державного акту на право постійного користування землею 13.04.1999, з моменту видачі вказаного Державного акту на право постійного користування землею у Позивача виникло право постійного користування спірною земельною ділянкою згідно з планом землекористування та у встановлених межах.
Відповідно до ч. 1 ст. 92 Земельного кодексу України (чинного на момент виникнення даного спору, далі - ЗК України) право постійного користування земельною ділянкою - це право володіння і користування земельною ділянкою, яка перебуває у державній або комунальній власності, без встановлення строку.
Право землекористування є безстроковим і може бути припинене лише з підстав, передбачених статтею 141 ЗК України, перелік яких є вичерпним. Дії органів державної влади та місцевого самоврядування, спрямовані на позбавлення суб'єкта права користування земельною ділянкою після державної реєстрації такого права поза межами підстав, визначених у статті 141 Земельного кодексу України, є такими, що порушують право користування земельною ділянкою.
Згідно із ст. 144 Конституції України, органи місцевого самоврядування в межах повноважень, визначених законом, приймають рішення, які є обов'язковими до виконання на відповідній території. 
Відповідно до частин першої, другої, п'ятої статті 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування. Земельні ділянки, які перебувають у власності чи користуванні громадян або юридичних осіб, передаються у власність чи користування за рішенням органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування лише після припинення права власності чи користування ними в порядку, визначеному законом. 
Згідно з ч.ч. 1,2 ст. 149 ЗК України земельні ділянки, надані у постійне користування із земель державної та комунальної власності, можуть вилучатися для суспільних та інших потреб за рішенням органів державної влади, Ради міністрів Автономної Республіки Крим та органів місцевого самоврядування на підставі та в порядку, передбачених цим Кодексом. Вилучення земельних ділянок провадиться за згодою землекористувачів на підставі рішень Кабінету Міністрів України, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, місцевих державних адміністрацій, сільських, селищних, міських рад відповідно до їх повноважень.
У разі незгоди землекористувача з вилученням земельної ділянки питання вирішується в судовому порядку (ч. 10 ст. 149 ЗК України).
З наведеного слідує, що вилучення відповідним органом земельної ділянки, що перебуває у постійному користуванні, а відтак, і прийняття у зв'язку з цим рішення, має відбуватися за наявності згоди землекористувача.
Вилучення земельної ділянки, яка перебуває у постійному землекористуванні громадян чи юридичних осіб, без припинення права користування у встановленому законом порядку, порушує право землекористування таких осіб.
Судами попередніх інстанцій встановлено, що Позивач не надав згоди на вилучення спірної земельної ділянки.
Згідно зі статтею 152 ЗК України (в редакції на момент прийняття оскаржуваних рішень) захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється, зокрема, шляхом визнання прав, визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування.
Частиною першою статті 155 ЗК України передбачено, що у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним.
Згідно з ч. 2  ст. 158 ЗК України виключно судом вирішуються земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, а також спори щодо розмежування територій сіл, селищ, міст, районів та областей.
Відповідно до ч.ч. 1, 10 ст. 59 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" (в редакції на момент прийняття оскаржуваних рішень) рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень. Акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їхньої невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними в судовому порядку.
Відповідно до статті 21 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.
Як вказано в рішенні Конституційного Суду України від 16 квітня 2009 року № 7-рп/2009 у справі № 1-9/2009 органи місцевого самоврядування не можуть скасовувати свої попередні рішення, вносити до них зміни, якщо відповідно до приписів цих рішень виникли правовідносини, пов'язані з реалізацією певних суб'єктивних прав та охоронюваних законом інтересів, і суб'єкти цих правовідносин заперечують проти їх зміни чи припинення. Це є "гарантією стабільності суспільних відносин" між органами місцевого самоврядування і громадянами, породжуючи у громадян впевненість у тому, що їхнє існуюче становище не буде погіршене прийняттям більш пізнього рішення.
У зв'язку з наведеним, Конституційний Суд України дійшов висновку, що ненормативні правові акти органу місцевого самоврядування є актами одноразового застосування, вичерпують свою дію фактом їхнього виконання, тому вони не можуть бути скасовані чи змінені органом місцевого самоврядування після їх виконання.
Судами попередніх інстанцій вірно враховано, що Тетіївська міська рада, прийнявши рішення №52 від 24.12.2015 (окрім пунктів 1 і 4 оскільки вони не створюють, не змінюють і не припиняють будь-яких прав щодо спірної земельної ділянки) та рішення №123 від 26.05.2016 в цілому (оскільки всі пункти цього рішення є взаємопов'язаними між собою), якими скасувала своє попереднє рішення №15 від 23.02.1999 та припинила надане Позивачу право користування, порушила вимоги статті 144 Конституції України та статті 59 Закону України "Про місцеве самоврядування", а відтак правомірно задоволено позовні вимоги в цій частині.
Таким чином, з огляду на вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновками судів попередніх інстанцій про визнання недійсними рішень Тетіївської міської ради №52 від 24.12.2015, №123 від 26.05.2016, вважає рішення судів в цій частині законними та обґрунтованими. 
Стосовно вимоги Позивача про визнання права постійного землекористування на земельну ділянку площею 1,767 га, розташованою за адресою: Київська область, м. Тетіїв, вул. Академіка Байраковського (колишня Будьонного), 72, що належить йому на підставі Державного акту на право постійного користування землею ІІ-КВ №001582 від 13.04.1999, колегія суддів зазначає таке.
Відповідно до приписів статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема, визнання права.
Відповідно до п. "а" ч. 3 ст. 152 ЗК України захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється, зокрема, шляхом визнання прав.
Спір у даній справі виник у зв'язку із прийняттям Відповідачем оскаржуваних рішень, які порушують права Позивача як землекористувача.
Водночас, визнання права можливе у разі виникнення спору щодо його належності між особою, що вважає право порушеним, та іншою, яка претендує на відповідний титул. Такий спосіб захисту прав може бути застосований при наявності спору про право. Вимога про визнання права може бути пред'явлена до особи, яка не визнає чи порушує право.
Судами попередніх інстанцій не встановлено, що між Позивачем та Відповідачем існує спір щодо того, кому з них належить право постійного користування спірною земельною ділянкою.
З матеріалів справи не вбачається, що міська рада у даному спорі, виступаючи як розпорядник земель територіальної громади, є належним відповідачем у спорі про визнання за Позивачем права постійного землекористування.
Отже, позовні вимоги до міської ради про визнання права постійного користування земельною ділянкою не можуть бути задоволені у даному спорі, тому саме з цих підстав необхідно відмовити у задоволенні даної позовної вимоги.
Суд першої інстанції, посилаючись у рішенні на те, що встановленням обставин справи щодо того, що спірна земельна ділянка перебуває у постійному користуванні Позивача на підставі державного акту, він уже підтвердив наявність у Позивача права постійного землекористування, а отже позов в цій частині задоволенню не підлягає, не врахував, що підставою для відмови в задоволенні вимоги Позивача про визнання права постійного землекористування має бути відсутність між Позивачем та Відповідачем спору про таке право.
Натомість, суд апеляційної інстанції, змінюючи підставу відмови в задоволенні цієї вимоги та надаючи свою кваліфікацію правовідносинам, що склалися між учасниками справи, не врахував, що посилаючись на наявність права власності на об'єкти нерухомості третіх осіб, що знаходяться на спірній земельній ділянці, вирішив спір між Позивачем та третіми особами у справі, що виходить за межі даного спору.
В касаційній скарзі скаржник посилається на неправильне застосування судом апеляційної інстанції ст. 377 ЦК України, ст. 120 ЗК України та просить змінити постанову Київського апеляційного господарського суду від 12.12.2017 шляхом виключення з мотивувальної частини даної постанови висновків суду щодо позовної вимоги про визнання права постійного землекористування.
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 308 ГПК України (в редакції, чинній з 15.12.2017) суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право скасувати судові рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення, не передаючи справи на новий розгляд.
Статтею 311 ГПК України (в редакції, чинній з 15.12.2017) визначено, що підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення лише за умови, якщо це порушення призвело до ухвалення незаконного рішення. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню. Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.
З огляду на те, що судом апеляційної інстанції помилково застосовано до правовідносин, що виникли між Позивачем та Відповідачем норми ст. 377 ЦК України та ст. 120 ЗК України, суд вважає за необхідне змінити мотивувальну частину постанови в частині підстав відмови в задоволенні позовної вимоги про визнання права постійного землекористування на земельну ділянку площею 1,767 га, розташованою за адресою: Київська область, м. Тетіїв, вул. Академіка Байраковського (колишня Будьонного), 72, що належить йому на підставі Державного акту на право постійного користування землею ІІ-КВ №001582 від 13.04.1999, а касаційну скаргу задовольнити.
Враховуючи, що суд першої інстанції також дійшов помилкового висновку щодо підстав відмови в задоволенні позовної вимоги про визнання права постійного землекористування, мотивувальна частина рішення Господарського суду міста Києва від 21.02.2017 в цій частині також підлягає зміні.
Оскільки колегія суддів погоджується з висновками судів попередніх інстанцій про визнання недійсними пунктів 2 та 3 рішення Тетіївської міської ради №52 від 24.12.2015 та рішення Тетіївської міської ради №123 від 26.05.2016, а в іншій частині позовних вимог відмовлено, резолютивні частини рішення суду першої інстанції та постанови суду апеляційної інстанції підлягають залишенню без змін.
Відповідно до частин 1, 2 статті 300 ГПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права. Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.
Доводи викладені в касаційній скарзі та відзиві пов'язані із застосуванням судом апеляційної інстанції ст. 377 ЦК України та ст. 120 ЗК України щодо обставин набуття третіми особами права власності на об'єкти нерухомості, які розташовані на спірній земельній ділянці, виходять за межі даного спору, та, крім того, не можуть бути досліджені судом касаційної інстанції, з огляду на межі касаційного перегляду.
З огляду на те, що судом касаційної інстанції не змінено обсяг задоволення позовних вимог, розподіл судових витрат, відповідно до ч. 14 ст. 129 ГПК України, зміні не підлягає.
Керуючись статтями 300, 301, 308, 311, 314, 315, 317 ГПК України, суд
ПОСТАНОВИВ:
1. Касаційну скаргу Підприємства споживчої кооперації "Тетіївський ринок" Київської регіональної спілки споживчої кооперації - задовольнити. 
2. Постанову Київського апеляційного господарського суду від 12.12.2017 та рішення Господарського суду Київської області від 21.02.2017 у справі №911/3947/16 - змінити, з мотивів викладених у даній постанові.
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
Головуючий                                                                                                  Суховий В.Г.
Судді                                                                                                               Берднік І.С.
                                                                                                                       Міщенко І.С.