Постанова
Іменем України
 
01 березня 2018 року
м. Київ
 
справа № 752/17471/14-ц
 
провадження № 61-8810 св 18
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Антоненко Н. О. (суддя-доповідач), Журавель В. І., Крата В. І., 
 
учасники справи:
 
позивач - ОСОБА_4,
відповідач - ОСОБА_5,
 
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 11 квітня 2016 року у складі судді Антонової Н. В. та на ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 29 червня 2016 року у складі колегії суддів Вербової І. М., Білич І. М., Поліщук Р. С.,
 
ВСТАНОВИВ :
 
У жовтні 2014 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_5 про стягнення аліментів на дитину. 
 
Позовна заява мотивована тим, що ОСОБА_4 перебувала з ОСОБА_5 в зареєстрованому шлюбі з 29 вересня 1995 року по 16 січня 2014 року та мають від шлюбу спільних дітей - неповнолітнього сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 та малолітню доньку ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2. Вказала, що з моменту розлучення діти проживають з матір'ю, перебувають на її повному утриманні.
 
У зв'язку з тим, що батьки в рівних частинах зобов'язані утримувати дітей, а відповідач є працездатною особою, аліментів на користь інших осіб не сплачує, просила суд стягнути на її користь аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі 15 000 грн щомісячно на утримання дітей до досягнення ними повноліття.
 
Заочним рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 22 червня 2015 року позовні вимоги задоволено частково.
 
Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 19 січня 2016 року вказане заочне рішення суду скасовано і призначено справу до розгляду в загальному порядку. До початку розгляду справи по суті ухвалою суду від 11.04.2016 задоволено заяву позивача та залишено позовну вимогу про стягнення аліментів на сина ОСОБА_6 без розгляду.
 
В обґрунтування позовних вимог про стягнення аліментів на доньку позивач указувала, що після розірвання шлюбу між сторонами їх малолітня донька залишилася проживати разом із матір'ю та перебуває на її утриманні. У добровільному порядку відповідно до попередніх домовленостей між сторонами відповідач не утримує дитину. Розмір аліментів у твердій грошовій сумі 15 000 грн на утримання малолітньої дитини обґрунтовує тим, що відповідач працевлаштований, отримує заробітну плату та дивіденди, частка дивідендів в доході відповідача є значно більшою ніж заробітна плата, водночас дивіденди мають мінливий характер, з огляду на що наявні підстави для стягнення з відповідача аліментів у твердій грошовій сумі.
 
Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 11 квітня 2016 року позов задоволено частково: стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 аліменти на ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, в розмірі 1/5 частини від всіх видів його доходів, але не менше 30 % прожиткового мінімуму на дитину відповідної вікової категорії щомісяця, починаючи з дати подання позовної заяви, а саме з 15 жовтня 2014 року, і до її повноліття, а саме до ІНФОРМАЦІЯ_4; в задоволенні решти вимог відмовлено; стягнуто з відповідача на користь держави судовий збір в розмірі 243 грн 60 коп.
 
Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції виходив із того, що законом передбачений обов'язок батьків утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття, а тому наявні підстави для стягнення з відповідача аліментів у частині від його доходу на доньку ОСОБА_6 При цьому суд виходив із того, що відповідач має постійний регулярний дохід від заробітної плати та дивідендів учасника ТОВ «Фермер М» та ТОВ «Тайфун», а тому вважав відсутніми підстави для визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі. 
 
Ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 29 червня 2016 року рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 11 квітня 2016 року залишено без змін. 
 
Ухвала апеляційного суду мотивована тим, що судом першої інстанції при розгляді справи не допущено неправильного застосування норм матеріального та порушень норм процесуального права. 
 
У касаційній скарзі, поданій 13 липня 2016 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_4 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалу апеляційного суду і ухвалити нове рішення, яким задовольнити її позов у повному обсязі. Посилається на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.
 
Касаційна скарга мотивована тим, що суди не врахували, що відповідач має нерегулярний дохід у вигляді дивідендів, тобто, має інше джерело доходу, крім заробітної плати, що є підставою для стягнення аліментів у твердій грошовій сумі. 
 
В обґрунтування щомісячного розміру аліментів у сумі 15 000 грн позивач посилається на потреби доньки та можливість відповідача сплачувати таку суму. 
 
Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 25 серпня 2016 року відкрито касаційне провадження у даній справі.
 
Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.
 
14 лютого 2018 року дану справу передано до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду.
 
Відповідно до підпункту 4 пункту першого розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.
 
Касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.
 
Положеннями частини другої статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
Вимогами частин першої та другої статті 400 ЦПК України визначено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
 
Оскаржувані судові рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстав для їх скасування немає.
 
Судом установлено, що ОСОБА_5 є батьком ОСОБА_7., ІНФОРМАЦІЯ_2, що підтверджується свідоцтвом про народження від 6 липня 2004 року. Дитина перебуває на утриманні матері ОСОБА_4 Батько проживає окремо, працює в ТОВ «Роял Фрут Гарден» і отримує заробітну плату, а також є учасником юридичних осіб, що дає право на отримання дивідендів. 
 
Частинами першою, другою статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визначає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
За змістом статті 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
 
Статтею 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
 
За змістом статті 183 СК України розмір аліментів визначається у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини.
 
Урахувавши стан здоров'я дитини та матеріальне становище відповідача, наявність у нього на утриманні малолітнього сина ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_3, матері ОСОБА_10 1943 року народження, яка є пенсіонеркою, та повнолітнього сина ОСОБА_6, який є студентом вищого навчального закладу і участь у навчанні якого приймає відповідач, - суд визначив необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини розмір аліментів на утримання доньки сторін у розмірі 1/5 частки від заробітку (доходу) відповідача щомісячно.
 
Такі висновки суду ґрунтуються на встановлених судом обставинах і вимогах закону.
 
Доводи касаційної скарги про те, що розмір отриманих відповідачем дивідендів значно перевищує розмір його заробітної плати і що саме дивіденди є основним джерелом доходу ОСОБА_5, який за таких обставин є нерегулярним і мінливим, що є підставою для визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі, не заслуговують на увагу з огляду на таке. 
 
Судом встановлено, що ОСОБА_5 є учасником ТОВ «Фермер М», ТОВ «Тайфун» та має право на отримання дивідендів за результатом діяльності цих товариств, тобто, має регулярне джерело доходів крім заробітної плати. 
 
Системний аналіз норм статті 116 ЦК України, статті 10 Закону України «Про господарські товариства» дивіденди - це частина прибутку товариства від його господарської діяльності, на яку має право учасник цього товариства. Порядок виплати дивідендів установлюється як законодавством, так і локальними актами товариства. Періодичність виплат дивідендів законодавством не встановлена, а визначається відповідними органами товариства. 
 
Відповідно до підпункту 19 пункту 1 Переліку видів доходів, які враховуються при визначенні розміру аліментів на одного з подружжя, дітей, батьків, інших осіб, у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 1 липня 2002 року № 869, утримання аліментів з працівників провадиться з усіх видів заробітку і додаткової винагороди як за основною роботою, так і за роботою за сумісництвом, в тому числі з інших видів заробітку.
 
Частина 1 статті 133 СК Українипередбачає, що частка заробітку (доход) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.
 
Оскільки дивіденди є одним із видів нерегулярного мінливого доходу батька дитини, який працює і регулярно отримує заробітну плату, - правильним є висновок суду про визначення розміру аліментів відповідно до статті 183 СК України у частці від заробітку. При цьому аліменти утримуватимуться у частці з усіх видів доходів відповідача, у тому числі з дивідендів. 
 
Інші обставини, на які посилається ОСОБА_4, були предметом дослідження у суді апеляційної інстанції і висновки щодо цього, зроблені судом, ґрунтуються на встановлених у суді обставинах та досліджених у судовому засіданні доказах.
 
Наведені у касаційній скарзі доводи ОСОБА_4 не спростовують висновків суду і не дають підстав вважати неправильним застосування судами першої та апеляційної інстанції норм матеріального права чи наявними порушення норм процесуального права при ухваленні оскаржуваних судових рішень. 
 
Враховуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку про наявність передбачених частиною третьою статті 401 ЦПК України підстав для залишення касаційної скарги без задоволення, а оскаржуваних рішень суду першої та апеляційної інстанції - без змін.
 
Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ :
 
Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.
 
Рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 11 квітня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 29 червня 2016 року залишити без змін.
 
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.
 
Судді:                                                                                                            Н. О. Антоненко
 
                                                                                                            В.І. Журавель
 
                                                                                                            В.І. Крат