Постанова
Іменем України
 
11 квітня 2018 року
м. Київ
 
справа № 755/11612/13-ц
провадження № 61-11175св18
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: 
головуючого - Висоцької В. С.,
суддів: Лесько А. О., Мартєва С. Ю., Фаловської І. М., Штелик С. П. (суддя-доповідач) 
 
учасники справи:
позивач - публічне акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль»,   
відповідачі: ОСОБА_2, ОСОБА_3,  
 
розглянув в порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 на ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва                              від 06 квітня 2016 року у складі судді Яровенко Н. О. та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 28 вересня 2016 року у складі суддів Іванченка М. М., Шахової О. В., Кравець В. А.,  
В С Т А Н О В И В :
 
Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідні положення ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.
У травні 2013 року публічне акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль» (далі - ПАТ «Райффайзен Банк Аваль») звернулося до суду із позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
 
Позов мотивовано тим, що 04 квітня 2007 року між відкритим акціонерним товариством «РайффайзенБанк Аваль», правонаступником якого є ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», та ОСОБА_2 укладено кредитний договір, за умовами якого позичальник отримав кредит в сумі 60 тис. доларів США строком до 04 квітня 2022 року зі сплатою 13,25 % річних. За додатковими угодами від 04 травня 2007 року, 09 серпня 2007 року та  05 березня 2008 року суму кредиту було збільшено до 315 500 доларів США. У забезпечення виконання умов кредитного договору з ОСОБА_3 укладено договір поруки. Внаслідок неналежного виконання зобов'язання за кредитним договором станом на 05 січня 2012 року утворилася заборгованість у розмірі 354 263 долари 39 центів США, що еквівалентно 2 830 493 грн 63 коп., яку банк просив стягнути з відповідачів у солідарному порядку. 
 
Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 24 червня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду м. Києва від 29 січня                       2016 року, позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» в особі Київської регіональної дирекції ПАТ «РайффайзенБанк Аваль» 1 829 943 грн 92 коп. - заборгованості за кредитом; 425 404 грн 04 коп. - заборгованості за процентами, всього стягнуто 2 255 347 грн 96 коп. В решті позову відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат. 
 
У серпні 2015 року представник ОСОБА_3 - ОСОБА_4 звернувся до суду із заявою про ухвалення додаткового рішення у справі.
 
Заява мотивована тим, що ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» при зверненні до суду просив стягнути солідарно з відповідачів заборгованість у розмірі 354 263 долари 39 центів США, що еквівалентно 2 830 493 грн 63 коп., проте за рішенням суду стягнуто заборгованість у гривні. Просив ухвалити додаткове рішення у справі та вирішити позовну вимогу ПАТ «Райфайзен Банк Аваль» про стягнення з відповідачів 354 263 долари 39 центів США заборгованості за кредитним договором від 04 квітня 2007 року.
 
Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 06 квітня 2016 року заяву представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 задоволено. 
 
Доповнено другий абзац резолютивної частини рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 24 червня 2015 року у справі за позовом ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором зазначивши: стягнути з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» 229 035 доларів 01 цент США, що еквівалентно 1 829 943 грн 92 коп., заборгованості за кредитом,                         53 243 долари 39 центів США, що еквівалентно 425 404 грн 04 коп., заборгованості за процентами, всього стягнути 282 278 доларів 40 центів США, що еквівалентно 2 255 347 грн 96 коп.
 
Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що при ухваленні рішення судом в резолютивній частині неточно зазначено суму заборгованості, що підлягає стягненню з ОСОБА_2, тому необхідно ухвалити додаткове рішення в цій частині.
 
Ухвалою апеляційного суду м. Києва від 28 вересня 2016 року додаткове рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 06 квітня 2016 року залишено без змін. 
 
Ухвала апеляційного суду мотивована тим, що при ухваленні рішення судом першої інстанції не було зазначено точної суми, що підлягала стягненню з ОСОБА_2, тому додаткове рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 06 квітня 2016 року ухвалене з дотриманням вимог статті 220 ЦПК України (в редакції, чинній на час розгляду заяви).
 
У касаційній скарзі, поданій у жовтні 2016 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, представник               ОСОБА_3 - ОСОБА_4 - просить скасувати ухвалу суду першої інстанції, ухвалу апеляційного суду та постановити нову ухвалу про відмову у задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.
 
Касаційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції, ухвалюючи додаткове рішення у справі, невірно сформулював резолютивну частину додаткового рішення, зокрема, зазначивши «Доповнити другий абзац резолютивної частини рішення Дніпровського районного суду м. Києва                           від 24 червня 2015 року…», замість того, щоб вказати «Викласти другий абзац резолютивної частини рішення Дніпровського районного суду м. Києва                     від 24 червня 2015 року…», що є різними за своїм правовим змістом і наслідками поняттями; судами помилково зазначено, що в резолютивній частині основного рішення неточно зазначено суму заборгованості, що підлягає стягненню; ухвалюючи додаткове рішення, суд невірно визначив суму погашення грошового зобов'язання в іноземній валюті в резолютивній частині додаткового рішення та зазначив еквівалент суми грошового зобов'язання у гривні за курсом Національного банку України, оскільки національною валютою України є гривня. 
06 лютого 2017 року ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вказану справу призначено до судового розгляду.                        26 лютого 2018 року справу передано до Верховного Суду.
 
Згідно частини третьої статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. 
 
Згідно статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.
 
Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
Відповідно до статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
 
За частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.
 
Касаційна скарга підлягає задоволенню.
 
Додаткове рішення ухвалюється в порядку передбаченому статтею 220 ЦПК України (в редакції, чинній на час розгляду заяви), яка визначає підстави і порядок ухвалення додаткового рішення.
 
Відповідно до статті 220 ЦПК України (в редакції чинній на час розгляду заяви) суд, що ухвалив рішення, може за заявою осіб, які беруть участь у справі, чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: 1) стосовно якої-небудь позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; 2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної суми грошових коштів, які підлягають стягненню, майно, яке підлягає передачі, або які дії треба виконати; 3) суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених статтею 367 цього Кодексу;                     4) судом не вирішено питання про судові витрати. Заяву про ухвалення додаткового рішення може бути подано до закінчення строку на виконання рішення. Суд ухвалює додаткове рішення після розгляду питання в судовому засіданні з повідомленням сторін. Їх присутність не є обов'язковою. На додаткове рішення може бути подано скаргу. Про відмову в ухваленні додаткового рішення суд постановляє ухвалу.
 
Тобто, процесуальним законом визначено вичерпний перелік підстав для ухвалення додаткового рішення.
 
За змістом частини першої, третьої пункту 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі»додаткове рішення може бути ухвалено лише у випадках і за умов, передбачених статтею 220 ЦПК України, і не може змінити по суті основного рішення або містити в собі висновки про права та обов'язки осіб, які не брали участі у справі, чи вирішувати вимоги, не досліджені в судовому засіданні. При порушенні питання про ухвалення додаткового рішення з інших підстав суд ухвалою відмовляє в задоволенні заяви.
 
Встановлено, що ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», звертаючись до суду із позовом, просив стягнути солідарно з відповідачів заборгованість за кредитним договором у розмірі 354 263 долари 39 центів США, що еквівалентно 2 830 493 грн 63 коп. 
 
Зі змісту рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 24 червня 2015 року вбачається, що при його ухваленні судом були вирішені усі заявлені позивачем вимоги та зазначено точну суму, що підлягає стягненню з відповідача ОСОБА_2 , а саме: 1 829 943 грн 92 коп. - заборгованості за кредитом; 425 404 грн 04 коп. - заборгованості за процентами, всього стягнуто 2 255 347 грн 96 коп. Тобто, у зобов'язанні, в якому визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, суму, яка підлягає сплаті, визначено у гривні. 
 
Оскаржуючи рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку, ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» не посилався на неправильне застосування судом положень закону щодо валюти виконання грошового зобов'язання, у якому визначено еквівалент в іноземній валюті. 
 
Незгода відповідача із розміром заборгованості не становить підставу ухвалення додаткового рішення.   
 
Визначивши валютою боргу долар США у порядку статті 220 ЦПК України, суди змінили по суті основне рішення, тому у задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення у справі слід відмовити.
 
Згідно з частиною другою статті 412 ЦПК України, порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення лише за умови, якщо це порушення призвело до ухвалення незаконного рішення.
 
Оскільки додаткове рішення ухвалено з порушенням норм процесуального права, що призвело до ухвалення незаконного рішення, що відповідно до статті 412 ЦПК України, є підставою для скасування оскаржуваних судових рішень. 
 
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне задовольнити касаційну скаргу, а оскаржувані судові рішення - скасувати. 
 
З урахуванням викладеного та керуючись статтями 412, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,
П О С Т А Н О В И В:
 
Касаційну скаргу представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 - задовольнити. 
Ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 06 квітня 2016 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 28 вересня 2016 року скасувати.
У задоволенні заяви представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 -  про ухвалення додаткового рішення відмовити.   
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Головуючий                                                          В. С. Висоцька
 
Судді:                                                                      А. О. Лесько
 
                                                                             С. Ю. Мартєв
 
                                                                             І. М. Фаловська
 
                                                                               С. П. Штелик