Верховний
Суд

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 лютого 2018 року 
м. Київ

справа №  920/364/17 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Кушнір І.В. - головуючий, Краснов Є.В., Мачульський Г.М.,

За участю секретаря судового засідання  Суворкіної Ю.І.

розглянувши касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю  "АГРОНТА" на постанову Харківської апеляційного господарського суду від 14.09.2017 (головуючий: Здоровко Л.М., судді: Камишева Л.М., Шутенко І.А.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю  "АГРОНТА"  
до 1. Публічного акціонерного товариства "ІСКРА"  
     2. Публічного акціонерного товариства "ІСКРА ПЛЮС"  
про стягнення 1 345 914,04 грн.

За участю представників:
позивача - Шелегеда О.І. -адвокат, договір, ордер,   
відповідача 1 - Мазнєва С.Г. -адвокат, договір, 
відповідача 2 - не з'явився, 

ВСТАНОВИВ:
                                                          
Товариство з обмеженою відповідальністю "АГРОНТА" звернулось до  господарського суду Сумської області з позовною заявою до Публічного акціонерного товариства "ІСКРА", в якій просило суд стягнути з відповідача на свою користь заборгованість в сумі 1 345 914, 04 грн., з них, основний борг за договором поставки мінеральних добрив №АГРОНТА-І/2016-05-23 від 23.05.2016 в сумі 1 113 134, 40грн, пеню, нараховану на підставі пункту 5.2 договору, в сумі 126 383, 94грн, інфляційні в сумі   86 824, 49грн та 3 % річних в сумі 19 571, 21грн, а також витрати по сплаті судового збору в сумі 20 188, 71грн. 

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначав про на неналежне виконання ПАТ "ІСКРА" укладеного між ними договору поставки, станом на 24.04.2017 товар поставлений ним сплачений відповідачем не був у зв'язку з чим у останнього утворилась заборгованість в сумі 1 113 134,40 грн. 

Рішенням господарського суду Сумської області від 15.05.2017 у справі №20/364/17 позовні вимоги задоволено частково.  Присуджено до стягнення з відповідача на користь позивача 1 113 134,40 грн.  заборгованості, 124 480, 94грн пені, 86 824, 49 грн. інфляційних, 19 571, 21грн 3 % річних та витрати по сплаті судового збору в сумі 20 160, 17грн; в іншій частині позову відмовлено. 

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що факт передачі позивачем та прийняття відповідачем товару повністю підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, факт наявності заборгованості перед позивачем в сумі 1113134,40 грн. не спростовано відповідачем (буд-яких заперечень щодо позову до суду не подано), тому позовні вимоги є правомірними та обґрунтованими.  Крім того, місцевий суд вказав, що  права позивача щодо стягнення з відповідача пені передбачені умовами вищевказаного договору поставки, тому позовні вимоги в частині стягнення з відповідача на користь позивача пені в сумі 124480,94 грн. за період з 18.10.2016 по 17.04.2017 є обґрунтованими та підлягають задоволенню на підставі вимог статей 549-552, 629 Цивільного Кодексу України. В іншій частині позовних вимог щодо стягнення пені в сумі 1903,00 грн. за період з 18.04.2017 по 20.04.2017 має бути відмовлено, оскільки позивачем при здійсненні нарахування пені перевищено на 3 дні шестимісячний термін нарахування штрафних санкцій, встановлений частиною шостою статті 232 Господарського кодексу України.

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 12.07.2017 залучено до участі у справі Приватне акціонерне товариство "ІСКРА ПЛЮС" в якості 2-го відповідача. 

14.09.2017 Харківський апеляційний господарський суд  задовольнив частково апеляційну скаргу  ПАТ "ІСКРА" та скасував рішення господарського суду Сумської області від 15.05.2017 з прийняттям нового про відмову у задоволенні позову саме до ПАТ "ІСКРА".

Постанова апеляційного суду мотивована тим, що  заборгованість відповідача 1 перед позивачем  за поставлений товар складає  1113134,40 грн. та підтверджується належними доказами, але до апеляційного суду були надані відповідачем 1 докази, які він не міг надати до суду першої інстанції, оскільки не був належним чином повідомлений про розгляд справи, які підтверджують, що вказана сума заборгованості ПАТ "ІСКРА" перед позивачем за розподільчим балансом була передана до ПрАТ "ІСКРА ПЛЮС", яке виділено з ПАТ "ІСКРА" відповідно до рішення позачергових загальних зборів акціонерів ПАТ "ІСКРА" (протокол №28/07/2016 33А від 28.07.2016), яким було вирішено про виділ з ПАТ "ІСКРА" акціонерного товариства ПрАТ "ІСКРА ПЛЮС" із передачею йому згідно розподільчого балансу частини майна, прав та обов'язків ПАТ "ІСКРА", без припинення ПАТ "ІСКРА". Позачерговими загальними зборами акціонерів ПАТ "ІСКРА" (протокол №10/10/2016 від 10.10.2016) прийнято рішення про затвердження розподільчого балансу у зв'язку з виділенням з ПАТ "ІСКРА" акціонерного товариства ПрАТ "ІСКРА ПЛЮС"; отже, заборгованість ПАТ "ІСКРА" перед ТОВ "АГРОНТА" в розмірі  1 113 134, 40грн ще до звернення позивача з позовом до суду була передана за розподільчим балансом до ПрАТ "ІСКРА ПЛЮС". Державна реєстрація ПрАТ "ІСКРА ПЛЮС" (код 41049854) була проведена 26.12.2016, номер запису в Єдиному державному реєстрі про проведення державної реєстрації юридичної особи 1 623 136 0000 001276. При цьому апеляційний суд вказав, що на момент звернення позивача з позовом до ПАТ "ІСКРА", згідно матеріалів справи, заборгованість в розмірі 1 113 134, 40грн ПАТ "ІСКРА" перед позивачем була передана новому товариству, його правонаступнику, - ПрАТ "ІСКРА ПЛЮС"; з наданого до матеріалів справи розподільчого (передавального) балансу (рядок №1615) та передавального акту (рядок №1615; додаток №7 "розшифровка р.1615 до передавального акту") вбачається, що зобов'язання 1-го відповідача перейшли до його правонаступника -  2-го відповідача. Згідно наявного у матеріалах справи витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (а.с.118-122) ПрАТ "ІСКРА ПЛЮС" є універсальним правонаступником ПАТ "ІСКРА". За таких обставин, апеляційний господарський суд дійшов висновку про  стягнення з ПрАТ "ІСКРА ПЛЮС", який є правонаступником ПАТ "ІСКРА", на користь позивача заявлені ним до стягнення 1 113 134, 40грн основної заборгованості, а також 124 480, 94грн пені, 86 824, 49грн інфляційних, 19 571, 21грн 3 % річних та витрати по сплаті судового збору в сумі  20 160, 17грн, з огляду на те, що при універсальному правонаступництві до правонаступника переходять всі обов'язки первісного боржника, у тому числі щодо сплати пені, 3% річних, інфляційних. Крім того врахував, що  2-им відповідачем у повному обсязі визнаються позовні вимоги ТОВ "АГРОНТА".
                                            
23.11.2017 позивачем було подано касаційну скаргу на  постанову Харківського апеляційного господарського суду від 14.09.2017 у справі № 920/364/17 до Вищого господарського суду України.  
  
Ухвалою Вищого господарського суду України від 04.12.2017 прийнято касаційну скаргу позивача, справу призначено до розгляду на 19.12.2017.

11.01.2018 касаційна скарга була отримана Касаційним господарським судом у складі Верховного суду.

04.01.2018 за результатом автоматизованого розподілу справи  була визначена колегія суддів:  суддя-доповідач Кушнір І.В.,  судді Краснов Є.В., Мачульський Г.М.

19.01.2018 суд постановив ухвалу про прийняття касаційної скарги до провадження та призначення до розгляду на 09.02.2018, якою повідомив учасників справи про дату, час і місце розгляду скарги .

Скаржник (Позивач) мотивує свою касаційну скаргу тим, що  судом апеляційної інстанції безпідставно були прийняті  додаткові докази, надані відповідачем 1, що не були подані у суд першої інстанції, оскільки останній не обґрунтував неможливість їх подання до місцевого суду з причин, які не залежали від нього.  

Вважає, що судом апеляційної інстанції було проігноровано заперечення позивача та не надана оцінка стосовно належного повідомлення , як того вимагає ст. 82 Закону України "Про акціонерні товариства", щодо реорганізації товариства відповідача, оскільки це єдиний спосіб захисту кредитора від заміни боржника. При цьому позивачем заперечувався факт його належного повідомлення, тому вважає, що у постанові апеляційної інстанції незаконно встановлена належність наданих відповідачем доказів повідомлення про реорганізацію ПАТ "ІСКРА".

З огляду на викладене, позивач у касаційній скарзі  просить скасувати постанову апеляційного господарського суду від 14.09.2017, а рішення місцевого господарського суду від 15.05.2017 залишити в силі.

Відповідач 1 надав відзив на касаційну скаргу, в якому просив суд касаційну скаргу позивача залишити без задоволення,  постанову апеляційної інстанції  залишити без змін.

В судове засідання з'явилися представники позивача та відповідача 1. Представник позивача підтримав вимоги викладені в касаційній скарзі, просив суд їх задовольнити, постанову апеляційного суду скасувати, рішення суду першої інстанції залишити в силі. Представник відповідача 1 просив суд відмовити у задоволенні касаційної скарги , постанову апеляційного суду залишити без змін.  

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників учасників справи, перевіривши наведені обставини, Верховний Суд в межах перегляду справи у касаційній інстанції, обговоривши доводи касаційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування попередніми судовими інстанціями норм матеріального та процесуального права при ухваленні зазначеного судового рішення, вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно зі ст.300 Господарського процесуального кодексу України:
"1. Переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.
2. Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.
3. У суді касаційної інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції. Зміна предмета та підстав позову у суді касаційної інстанції не допускається.
4. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права."

З урахуванням викладеного, судом не приймаються та не розглядаються доводи Скаржника, пов'язані з переоцінкою доказів, визнанням доведеними/недоведеними або встановленням по новому обставин справи.   

Як встановлено судами попередніх судових інстанцій, 23.05.2016 між ТОВ "АГРОНТА" (Постачальник) та ПАТ "ІСКРА" (Покупець, відповідач 1) був укладений договір поставки мінеральних добрив №АГРОНТА-І/2016-05-23, відповідно до умов якого Постачальник зобов'язався передати у власність Покупця мінеральні добрива та іншу продукцію (далі - товар) партіями, у кількості, комплектності, асортименті та по ціні, які вказуються у Специфікаціях, що є додатками до цього Договору, а Покупець зобов'язався прийняти та оплатити товар на умовах цього Договору. 

Судами також було встановлено, що на виконання умов укладеного договору позивач здійснив поставку товару на суму 1 113 134,40 грн., а відповідач 1 в свою чергу прийняв товар без зауважень.

Встановлено, що в порушення умов договору, відповідач 1 за отриманий товар не розрахувався, що і стало підставою звернення позивача з даним позовом до суду.

Разом з тим, оскільки під час розгляду справи у суді першої інстанції відповідач 1 не мав можливості надати свої пояснення та заперечення на позов позивача, у суді апеляційної інстанції ПАТ "ІСКРА" надало додаткові документи, які стосуються заміни боржника у зобов'язанні.

Так, відповідач 1 не заперечуючи зазначену суму заборгованості, мотивував тим, що  заборгованість ПАТ "ІСКРА" в розмірі 1 113 134, 40 грн перед позивачем за розподільчим балансом була передана до ПрАТ "ІСКРА ПЛЮС", яке було виділено з ПАТ "ІСКРА" відповідно до рішення позачергових загальних зборів акціонерів ПАТ "ІСКРА" (протокол №28/07/2016 33А від 28.07.2016), яким було вирішено про виділ з ПАТ "ІСКРА" акціонерного товариства ПрАТ "ІСКРА ПЛЮС" із передачею йому згідно розподільчого балансу частини майна, прав та обов'язків ПАТ "ІСКРА", без припинення ПАТ "ІСКРА".  Позачерговими загальними зборами акціонерів ПАТ "ІСКРА" (протокол №10/10/2016 від 10.10.2016) прийнято рішення про затвердження розподільчого балансу у зв'язку з виділенням з ПАТ "ІСКРА" акціонерного товариства ПрАТ "ІСКРА ПЛЮС"; отже, заборгованість ПАТ "ІСКРА" перед ТОВ "АГРОНТА" в розмірі 1 113 134, 40грн ще до звернення позивача з позовом до суду була передана за розподільчим балансом до ПрАТ "ІСКРА ПЛЮС". Державна реєстрація ПрАТ "ІСКРА ПЛЮС" (код 41049854) була проведена 26.12.2016, номер запису в Єдиному державному реєстрі про проведення державної реєстрації юридичної особи 1 623 136 0000 001276. 

Апеляційний суд прийняв надані відповідачем 1 додаткові докази щодо правонаступництва відповідача 2 як такі, що мають суттєве  значення для вирішення даного спору.

При цьому судом апеляційної інстанції зазначено, що матеріали справи не містять доказів визнання недійсними рішень позачергових загальних зборів акціонерів ПАТ "ІСКРА" (протокол №28/07/2016 33А від 28.07.2016), яким було вирішено про виділ з ПАТ "ІСКРА" акціонерного товариства ПрАТ "ІСКРА ПЛЮС" із передачею йому згідно розподільчого балансу частини майна, прав та обов'язків ПАТ "ІСКРА", без припинення ПАТ "ІСКРА", та позачергових загальних зборами акціонерів ПАТ "ІСКРА" (протокол №10/10/2016 від 10.10.2016), яким прийнято рішення про затвердження розподільчого балансу у зв'язку з виділенням з ПАТ "ІСКРА" акціонерного товариства ПрАТ "ІСКРА ПЛЮС"; позивачем таких доказів також не надано.

Відповідно до статті 82 Закону України "Про акціонерні товариства",  протягом 30 днів з дати прийняття загальними зборами рішення про припинення акціонерного товариства шляхом поділу, перетворення, а також про виділ, а в разі припинення шляхом злиття або приєднання - з дати прийняття відповідного рішення загальними зборами останнього з акціонерних товариств, що беруть участь у злитті або приєднанні, товариство зобов'язане письмово повідомити про це кредиторів товариства і опублікувати в офіційному друкованому органі повідомлення про ухвалене рішення. Публічне товариство зобов'язане також повідомити про прийняття такого рішення кожну фондову біржу, на якій воно пройшло процедуру лістингу.

Відповідно до пункту 2 порядку і умов виділу акціонерного товариства затвердженого рішенням позачергових загальних зборів акціонерів ПАТ "ІСКРА" (протокол №28/07/2016 33А від 28.07.2016), протягом 30 днів з дати прийняття загальними зборами рішення про виділ Генеральний директор товариства письмово повідомляє про це кредиторів товариства та опубліковує в офіційному друкованому органі повідомлення про ухвалене рішення про виділ.

Згідно матеріалів справи, повідомлення про виділ з ПАТ "ІСКРА" нового акціонерного товариства  з передачею йому за розподільчим балансом частини майна, прав та обов'язків ПАТ "ІСКРА" було опубліковано в щоденному офіційному виданні Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку "Бюлетень. Цінні папери України" №142 (4430) від 03.08.2016.

В обґрунтування повідомлення позивача про виділ ПрАТ "ІСКРА ПЛЮС" з ПАТ "ІСКРА" відповідачем 1 надано копії листа №299 та списку згрупованих поштових відправлень з відміткою органу поштового зв'язку, тому доводи скаржника про порушення відповідачем 1 ст. 82 Закону "Про акціонерні товариства", стосовно його неповідомлення,  апеляційний суд визнав необґрунтованими.

Щодо доводів скаржника, що  судом апеляційної інстанції безпідставно були прийняті  додаткові докази, надані відповідачем 1, що не були подані у суд першої інстанції, суд доходить наступних висновків.

Дійсно, згідно з ч.1 ст.101 Господарського процесуального кодекс України в редакції, чинній на момент подачі позову та розгляду його в судах попередніх інстанцій (далі ГПК):
"У процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Додаткові докази приймаються судом, якщо заявник обґрунтував неможливість їх подання суду першої інстанції з причин, що не залежали від нього."

Тобто, додаткові докази приймаються судом лише, якщо заявник обґрунтував неможливість їх подання суду першої інстанції з причин, що не залежали від нього, і на цьому прямо наголошував позивач у своєму відзиві на апеляційну скаргу (т.І а.с.112-114).

Проте, апеляційний суд прийняв надані відповідачем 1 додаткові докази щодо правонаступництва відповідача 2 обмежившись лише наступним:
"Як вбачається із матеріалів справи, ухвалою господарського суду Сумської області від 27.04.2017 розгляд даної справи призначено на 15.05.2017; у судове засідання 15.05.2017 представник відповідача не з'явився, відзиву на позовну заяву не надав.
Дослідивши матеріали справи, у тому числі доводи апелянта щодо неможливості взяти участь у розгляді справи у суді першої інстанції, з метою повного, всебічного та об'єктивного розгляду справи, судова колегія приймає надані апелянтом докази щодо правонаступництва 2-го відповідача як такі, що мають суттєве значення для вирішення спору."
При цьому, при розподілі судових витрат суд апеляційної інстанції сам зазначив, що:
"Оскільки саме з вини апелянта не надано суду першої інстанції всі необхідні відомості щодо здійсненого виділу та передачі заборгованості 2-му відповідачу, витрати на оплату послуг адвоката та по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги повністю покладаються на апелянта."

Крім того, відповідно до ч.2 ст.101 ГПК у наведеній редакції:  
"Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі."

Згідно з ч.1 ст.25 ГПК у наведеній редакції:  
"У разі смерті або оголошення фізичної особи померлою, припинення діяльності суб'єкта господарювання шляхом реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення), заміни кредитора чи боржника в зобов'язанні, а також в інших випадках заміни особи у відносинах, щодо яких виник спір, господарський суд залучає до участі у справі правонаступника відповідної сторони або третьої особи на будь-якій стадії судового процесу."

Оскаржувана постанова суду апеляційної інстанції не містить чіткого зазначення: 
-          які саме порушення та яких саме норм матеріального або процесуального права допустив суд першої інстанції при розгляді справи, що призвели до прийняття ним саме незаконного та необґрунтованого рішення;
-          чому визнаючи ПрАТ "ІСКРА ПЛЮС" саме універсальним правонаступником ПАТ "ІСКРА" суд апеляційної інстанції застосував саме с.24 ГПК зі скасуванням рішення суду І інстанції, а не здійснив заміну на підставі ст.25 ГПК без такого скасування, при тому, що в заяві про заміну  первісного відповідача належним відповідачем ПрАТ "ІСКРА ПЛЮС"  посилалася на обидві зазначені норми ГПК у вказаній редакції (т.І а.с.116-117).                      

Суд касаційної інстанції, в свою чергу, в силу положень наведеної ч.2 ст.300 Господарського процесуального кодексу України позбавлений права самостійно дослідити зазначені доводи і докази та самостійно встановити факти чи обставини справи або їх відсутність. 

Відповідно до п.48 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Мала проти України» від 3 липня 2014 року, остаточне 17.11.2014:

«Більше того, принцип справедливості, закріплений у статті 6 Конвенції, порушується, якщо національні суди ігнорують конкретний, доречний та важливий довід, наведений заявником (див. рішення у справах «Проніна проти України» (Pronina v. Ukraine), заява № 63566/00, п. 25, від 18 липня 2006 року, та «Нечипорук і Йонкало проти України» (Nechiporuk and Yonkalo v. Ukraine), заява № 42310/04, п. 280, від 21 квітня 2011 року).»

Згідно з п.2 ч.1 ст.308 Господарського процесуального кодексу України:
"Суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право:
2) скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій повністю або частково і передати справу повністю або частково на новий розгляд, зокрема за встановленою підсудністю або для продовження розгляду."

Відповідно до п.1 ч.3, ч.4 ст.310 Господарського процесуального кодексу України:
"3. Підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо:
1) суд не дослідив зібрані у справі докази.

4. Справа направляється на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, якщо порушення норм процесуального права допущені тільки цим судом. У всіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції."

З урахуванням викладеного, суд доходить висновку про необхідність часткового задоволення касаційної скарги позивача та скасування постанови апеляційної інстанції з направленням справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

У зв'язку зі скасуванням попередніх судових рішень і передачею справи на новий розгляд розподіл судового збору у справі, в тому числі й сплаченого за подання апеляційної та/або касаційної скарги або заяви про перегляд рішення за нововиявленими обставинами, здійснює господарський суд, який приймає рішення за результатами нового розгляду справи, керуючись загальними правилами розподілу судових витрат.

Керуючись статтями 300, 301, 308, 310, 315, 316, 317 ГПК України,   Верховний Суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю  "АГРОНТА" на постанову Харківської апеляційного господарського суду від 14.09.2017 у справі №920/364/17 задовольнити частково. 

2. Постанову Харківської апеляційного господарського суду від 14.09.2017  у справі №920/364/17 скасувати повністю, справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                                                              І. Кушнір

Судді                                                                                                          Є. Краснов

                                                                                                                        Г. Мачульський