ПОСТАНОВА
Іменем України

27 лютого 2018 року 
Київ
справа №801/6451/13-а
адміністративне провадження №К/9901/3731/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача - Олендера І.Я.,
суддів: Гончарової І.А., Ханової Р.Ф.,
розглянувши у попередньому судовому засіданні касаційну скаргу Підприємства з іноземними інвестиціями «Лукойл-Україна» на постанову Окружного адміністративного суду Автономної Республіки Крим від 3 жовтня 2013 року (суддя  Євдокімова О.О.) та ухвалу Севастопольського апеляційного адміністративного суду від 4 грудня 2013 року (судді: Омельченко В.А., Дадінська Т.В., Дудкіна Т.М.) у справі №801/6451/13-а за позовом Підприємства з іноземними інвестиціями «Лукойл-Україна» до Красноперекопської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів в Автономній Республіці Крим про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,
У С Т А Н О В И В:
Підприємство з іноземними інвестиціями «Лукойл-Україна» (далі - позивач, ПІІ «Лукойл-Україна») звернулось до суду з позовом до Красноперекопської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів в Автономній Республіці Крим (далі - відповідач, контролюючий орган) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення №0000461500 від 08 травня 2013 року.
В обґрунтування позовних вимог ПІІ «Лукойл-Україна» посилається на неправомірність спірного податкового повідомлення-рішення, зважаючи на те, що зміна розміру земельного податку є підставою для перегляду встановленого розміру орендної плати шляхом внесення відповідних змін до договору оренди землі його учасниками, зазначене не спричиняє автоматичних змін орендної плати та, відповідно, донарахування податковим органом суми податкового зобов'язання з орендної плати. 
Постановою Окружного адміністративного суду Автономної Республіки Крим від 3 жовтня 2013 року, залишеною без змін ухвалою Севастопольського апеляційного адміністративного суду від 4 грудня 2013 року, відмовлено у задоволенні адміністративного позову.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції, з думкою якого погодився суд апеляційної інстанції, дійшли висновку про те, що збільшення розміру орендної плати за землю відбулося у зв'язку зі зміною нормативно грошової оцінки землі, а тому необхідність сплати орендної плати за земельну ділянку у новому розмірі виникла у позивача незалежно від внесення змін до договору оренди за ініціативою сторін.
Не погодившись із рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, позивач подав касаційну скаргу, де посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права, просить скасувати постанову Окружного адміністративного суду Автономної Республіки Крим від 3 жовтня 2013 року та ухвалу Севастопольського апеляційного адміністративного суду від 4 грудня 2013 року та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги ПІІ «Лукойл-Україна».
У доводах касаційної скарги відповідач обмежується виключно цитуванням норм матеріального та процесуального права, посилається на невідповідність висновків судів обставинам справи, які, на думку контролюючого органу, полягають у неправомірності спірного податкового повідомлення - рішення, зважаючи на протиправність рішення, яким затверджена нормативно-грошова оцінка землі та відсутності внесення змін до договору оренди у частині істотних умов, натомість доводів щодо неправильного застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права не наводить. 
Касаційний розгляд справи проведено у попередньому судовому засіданні, відповідно до статті 343 Кодексу адміністративного судочинства України (у редакції Закону від 3 жовтня 2017 року №2147-VІІІ, що діє з 15 грудня 2017 року).
Уповноваженими особами контролюючого органу проведено камеральну перевірку податкової декларації (розрахунку) позивача з плати за землю за 2012 рік за результатами якої складено акт №0022/15.3/30603572 від 16 квітня 2013 року, яким встановлено порушення позивачем вимог статті  123.1 статті 123, пункту 129.1 статті 129 Податкового кодексу України.
За результатами перевірки контролюючим органом прийнято податкове повідомлення-рішення від 8 травня 2013 року №0000461500, яким за порушення підпункту 288.5.1 пункту 288.5 статті 288 Податкового кодексу України, позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з орендної плати з юридичних осіб у розмірі 23 828,56 грн, із них за основним платежем - 19 062,85 грн та за штрафними санкціями - 4 765,71 грн.
Суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права (частина перша статті 341 Кодексу адміністративного судочинства України).
Переглянувши судові рішення в межах касаційної скарги, перевіривши повноту встановлення судами першої та апеляційної інстанцій фактичних обставин справи та правильність застосування норм матеріального та процесуального права, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду дійшов висновку, що зазначена касаційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступних мотивів.
Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що 27 січня 2005 року між позивачем та відповідачем укладено договір оренди землі №05/666, на земельну ділянку загальною площею 0,2785 га, за яким позивач прийняв в строкове платне користування земельну ділянку несільськогосподарського призначення, землі житлової та громадської забудови, яка знаходиться за адресою: АР Крим, м. Армянськ, вул. Сімферопольська, 14.     Договір укладено на 10 років.
Зазначений договір зареєстрований у Армянському відділі Кримської регіональної філії Державного підприємства «Центр державного земельного кадастра» при Державному комітеті України по земельних ресурсах про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 29 липня 2005 року за №040500300084.           
Відповідно до довідки №04-2/194 від 3 лютого 2012 року Міськрайонного відділу Держкомзему у м.Армянськ, Красноперекопськ та Красноперекопському районі АР Крим грошова оцінка земельної ділянки з урахуванням всіх коефіцієнтів           площею 0,2785 га за адресою: м.Армянськ вул.Сімферопольська, 14, яка належить на праві оренди позивачу складає 888 442,85 грн (319,01 грн за 1 кв.м.). 
Як встановлено судами попередніх інстанцій, збільшуючи грошове зобов'язання спірним податковим повідомленням-рішенням, відповідач виходив з того, що збільшення розміру орендної плати за землю відбулося у зв'язку зі зміною нормативно грошової оцінки землі відповідно до рішення Армянської міської Ради №137 від 6 грудня 2011 року, яким встановлено, що нормативно грошова оцінка м. Армянська АР Крим складає 103,15 грн за 1 кв.м. з 1 січня 2012 року.
Відповідно до підпункту 14.1.147 пункту 14.1 статті 147 Податкового кодексу України плата за землю - загальнодержавний податок, який справляється у формі земельного податку та орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності.
Відповідно до підпунктів 14.1.72, 14.1.73 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України земельний податок - обов'язковий платіж, що справляється з власників земельних ділянок та земельних часток (паїв), а також постійних землекористувачів. Землекористувачі - юридичні та фізичні особи (резиденти і нерезиденти), яким відповідно до закону надані у користування земельні ділянки державної та комунальної власності, у тому числі на умовах оренди.
Відповідно до пункту 269.1 статті 269 Податкового кодексу України платниками податку є власники земельних ділянок, земельних часток (паїв) та землекористувачі.
Стаття 270 Податкового кодексу України закріплює, що об'єктами оподаткування земельним податком є: земельні ділянки, які перебувають у власності або користуванні; земельні частки (паї), які перебувають у власності.
Положеннями підпунктів 271.1.1, 271.1.2 пункту 271.1 статті 271 Податкового кодексу України визначено, що базою оподаткування є: нормативна грошова оцінка земельних ділянок з урахуванням коефіцієнта індексації, визначеного відповідно до порядку, встановленого цим розділом; площа земельних ділянок, нормативну грошову оцінку яких не проведено.
Згідно підпункту 14.1.136 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України орендна плата за земельні ділянки державної і комунальної власності - обов'язковий платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою.
Відповідно до пункту 288.1 статті 288 Податкового кодексу України підставою для нарахування орендної плати за земельну ділянку є договір оренди такої земельної ділянки.
Підпунктами 288.5.1, 288.5.2 пункту 288.5 статті 288 зазначеного Кодексу встановлено, що розмір орендної плати встановлюється у договорі оренди, але річна сума платежу: не може бути меншою: для земель сільськогосподарського призначення - розміру земельного податку, що встановлюється цим розділом; для інших категорій земель - трикратного розміру земельного податку, що встановлюється цим розділом. 
Тобто, законодавець визначив нижню граничну межу річної суми платежу по орендній платі за земельні ділянки незалежно від того, чи збігається її розмір із визначеним у договорі.                                                
Відповідно до підпункту 16.1.4 пункту 16.1 статті 16 Податкового кодексу України платник податків зобов'язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, установлених цим Кодексом та законами з питань митної справи. 
Таким чином, річний розмір орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, який підлягає перерахуванню до бюджету, має відповідати вимогам підпункту 288.5.1 пункту  288.5 статті 288 цього Кодексу та є підставою для перегляду встановленого розміру орендної плати. 
При цьому, виходячи із принципу пріоритетності норм Податкового кодексу України над нормами інших актів у разі їх суперечності, який закріплений у пункті 5.2 статті 5 Податкового кодексу України, до моменту внесення до такого договору відповідних змін розмір орендної плати в будь-якому разі не може бути меншим, ніж встановлений підпунктом 288.5.1 пункту 288.5 статті 288 Податкового кодексу України. 
Крім того, колегія суддів відхиляє доводи позивача щодо того, що нова нормативна грошова оцінка не може застосовуватися для визначення розміру орендної плати протягом 2012 року, оскільки вона прийнята пізніше ніж шість місяців до початку нового бюджетного року, що є порушенням частини 3 статті 27 Бюджетного кодексу України, зважаючи на те, що рішення Армянської міської Ради від 6 грудня 2011 року №137 не можна віднести до закону України, або окремих його положень, які згідно вимог Бюджетного Кодексу України вводяться у дію не раніше початку бюджетного періоду, якщо приймаються після 15 липня року, оскільки, зазначене рішення не впливає на показники бюджету, а лише затверджує технічну документацію по нормативно грошовій оцінці землі м. Армянська АРК.
Таким чином, колегія суддів приходить до висновку про правомірність збільшення позивачу суми грошового зобов'язання з орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності з юридичних осіб за 2012 рік.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 349 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої та (або) апеляційної інстанцій без змін, а скаргу без задоволення.
Суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій (частина перша статті 350 Кодексу адміністративного судочинства України).
З огляду на зазначене, колегія суддів приходить до висновку, що при ухваленні оскаржуваних судових рішень, суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального та процесуального права, які могли б бути підставою для скасування судових рішень, а тому касаційну скаргу Підприємства з іноземними інвестиціями «Лукойл-Україна» на постанову Окружного адміністративного суду Автономної Республіки Крим від 3 жовтня 2013 року та ухвалу Севастопольського апеляційного адміністративного суду від 4 грудня 2013 року у справі №801/6451/13-а слід залишити без задоволення.
Керуючись статтями 341, 343, 349, 350, 355, 356, 359, пунктом 4 частини першої Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України, суд,
П О С Т А Н О В И В:
Касаційну скаргу Підприємства з іноземними інвестиціями «Лукойл-Україна» залишити без задоволення, а постанову Окружного адміністративного суду Автономної Республіки Крим від 3 жовтня 2013 року та ухвалу Севастопольського апеляційного адміністративного суду від 4 грудня 2013 року у справі №801/6451/13-а залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

...........................

...........................

...........................

І.Я.Олендер
І.А. Гончарова 
Р.Ф. Ханова,
Судді Верховного Суду