Постанова                                                 
Іменем України
 
25 квітня 2018 року                                              
м. Київ
справа № 344/7799/15-ц
провадження № 61-8527св18
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Висоцької В. С.,
суддів: Лесько А. О., Мартєва С. Ю., Фаловської І. М.,  Штелик С. П. (суддя-доповідач), 
 
учасники справи:
позивач - товариство з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект», 
відповідачі: державне підприємство «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України, ОСОБА_1, 
третя особа - відділ примусового виконання рішень Управління Державної виконавчої служби Головного управління юстиції в Івано-Франківської області, 
 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2, до якої приєднався відділ примусового виконання рішень Управління Державної виконавчої служби Головного управління юстиції в Івано-Франківській області, на рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 02 листопада 2015 року в складі судді Татарінової О. А. та ухвалу апеляційного суду Івано-Франківської області    від 13 січня 2016 року в складі суддів: Бойчука І. В., Ясеновенко Л. В., Вакарук В. М., 
 
ВСТАНОВИВ:
 
Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» 
ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.
 
У січні 2015 року товариство з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» (далі - ТОВ «Кей-Колект») звернулось до суду з позовом до державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України (далі - ДП «Інформаційний центр»), ОСОБА_1, третя особа: відділ примусового виконання рішень Управління Державної виконавчої служби Головного управління юстиції в Івано-Франківської області, про визнання недійсними результатів проведення електронних торгів, визнання недійсним протоколу про проведення електронних торгів, акта про реалізацію предмета іпотеки, визнання недійсним свідоцтва про реєстрацію права власності. 
 
Позов обґрунтовано тим, що 02 березня 2015 року відбулись електронні торги з реалізації арештованого майна - нежитлової будівлі (літ. А) загальною площею 4333,6 кв.м, що знаходиться за адресою:                           АДРЕСА_1, власником якого стала ОСОБА_3  
 
Указане майно належало ОСОБА_4 та було примусово реалізовано при виконанні судового рішення про стягнення з ОСОБА_4 та ОСОБА_5 кредитної заборгованості в розмірі 211 768 грн 09 коп. на користь ПАТ «УкрСиббанк», яке у виконавчому проваджені замінено на ТОВ «Кей-Колект».
 
Позивач зазначав, що електронні торги з реалізації спірного майна                    від 02 березня 2015 року проведено із порушенням Тимчасового положення про порядок проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна, затвердженого наказом Міністерства юстиції України           № 68/5 від 27 жовтня 1999 року, Закону України «Про виконавче провадження», Закону України «Про іпотеку», а саме після збігу шести місяців з дня підписання суб'єктом оціночної діяльності звіту про оцінку майна.
 
Посилаючись на зазначене, позивач просив суд визнати недійсними: результати проведення електронних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна, проведені 02 березня 2015 року ДП «Інформаційний центр» та оформлені протоколом проведення прилюдних торгів № 56133; протокол № 56133 від 02 березня 2015 року про проведення електронних торгів з реалізації зазначеного арештованого нерухомого майна; акт державного виконавця від 17 березня 2015 року про реалізацію зазначеного предмета іпотеки; свідоцтво про реєстрацію права власності за результатами реалізації даного арештованого нерухомого майна; застосувати наслідки недійсності протоколу № 56133 від 02 березня        2015 року та результатів проведення електронних торгів.
 
Рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області           від 02 листопада 2015 року позовні вимоги ТОВ «Кей-Колект» задоволено.
Визнано недійсними результати проведення електронних торгів з реалізації арештованого майна - нежитлової будівлі, загальною площею 4333,6 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1           від 02 березня 2015 року. 
Визнано недійсним протокол № 56133 від 02 березня 2015 року про проведення електронних торгів з реалізації арештованого майна - нежитлової будівлі, загальною площею 4333,6 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.
Визнано недійсним акт державного виконавця від 17 березня 
2015 року, складений старшим державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Управління ДВС Головного управління юстиції в Івано-Франківській області та затверджений начальником відділу примусового виконання рішень Управління ДВС Головного управління юстиції в Івано-Франківській області про реалізацію арештованого майна - нежитлової будівлі, загальною площею 4333,6 кв.м, що знаходиться за адресою:               АДРЕСА_1 від 02 березня 2015 року.
Визнано недійсним свідоцтво про реєстрацію права власності за результатами реалізації арештованого майна - нежитлової будівлі, загальною площею 4333,6 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 від 02 березня 2015 року. 
 
Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що звіт про оцінку спірного майна, складений фізичною особою-підприємцем ОСОБА_6, втратив чинність, оскільки цей звіт підписаний 15 травня 2014 року, а відчуження спірного нерухомого майна з повторних електронних торгів відбулось                02 березня 2015 року, тобто більше ніж через шість місяців після проведення оцінки майна, що вказує на неможливість установлення стартової ціни лота, яка визначається на підставі початкової вартості майна за результатами встановлення незалежною експертною оцінкою майна вартості об'єкта, що є порушенням вимог частини п'ятої статті 58 Закону України «Про виконавче провадження», пункту 1 Розділу 2 Тимчасового порядку реалізації арештованого майна шляхом проведення електронних торгів та є підставою для визнання таких торгів недійними.
 
Ухвалою апеляційного суду Івано-Франківської області від 13 січня                2016 року рішення суду першої інстанції залишено без змін.
 
Ухвала суду апеляційної інстанції мотивована тим, що прилюдні торги всупереч вимогам частини п'ятої статті 58 Закону України «Про виконавче провадження» були проведені більше ніж через шість місяців з моменту підписання звіту про оцінку майна, а тому такі торги підлягають визнанню їх недійсними за правилами статей 203, 215 ЦК України, у зв'язку із чим висновки суду першої інстанції відповідають вимогам закону, обставини справи встановлені повно, а доводи апеляційної скарги, зокрема щодо недоведеності позивачем порушення його прав, не підтверджені належними та допустимими доказами і не спростовують висновків суду першої інстанції. 
 
У касаційній скарзі, поданій у січні 2016 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2, просив скасувати рішення судів попередніх інстанцій та направити справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права. 
 
Касаційна скарга, з урахуванням доповнень, обґрунтована тим, що судами попередніх інстанцій допущено неправильне застосування норм матеріального права та не повно з'ясовані обставини, які є необхідними для правильного вирішення даного спору. Зокрема, суд не звернув увагу на те, що перші прилюдні торги були призначені на 23 жовтня 2014 року, коли звіт про оцінку майна від 15 травня 2014 року був чинним та не відбулися у зв'язку із відсутністю покупців. Рішення судів попередніх інстанцій порушують права скаржника як нового власника майна. Позивач не скористався іншими, передбаченими статтею 16 ЦК України, способами захисту свого права, яке вважав порушеним,  крім того не оскаржував дії державного виконавця, який здійснював виконання судового рішення шляхом реалізації спірного майна. 
 
У березні 2016 року відділ примусового виконання рішень Управління Державної виконавчої служби Головного управління юстиції в Івано-Франківської області подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ заяву про приєднання до касаційної скарги представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2, у якому підтримав доводи касаційної скарги, просив її задовольнити та скасувати рішення судів попередніх інстанцій посилаючись на їх незаконність та необґрунтованість. 
 
Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 02 березня 2017 року справу призначено до судового розгляду. 
 
12 лютого 2018 року справу передано до Верховного Суду.
 
Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
 
Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
Частиною першою статті 402 ЦПК України визначено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.
 
Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
 
Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню.   
 
Суди встановили, що рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 25 січня 2011 року вирішено стягнути солідарно заборгованість з ОСОБА_4 та ОСОБА_5 в сумі 211 768 грн 09 коп. на користь ПАТ «УкрСиббанк» з підстав порушення виконання умов кредитних договорів.
 
На підставі вказаного рішення Івано-Франківським міським судом 25 січня 2011 року видано виконавчий лист у справі № 2-1412/2011 року за позовом ПАТ «УкрСиббанк» до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення боргу за кредитним договором, який ПАТ «УкрСиббанк» пред'явлено до виконання.
 
Постановою державного виконавця відділу Державної виконавчої служби Івано-Франківського міського управління юстиції від 24 червня 2011 року відкрито виконавче провадження ВП № 27404814 з примусового виконання зазначеного виконавчого листа.
 
Ухвалою Івано-Франківського міського суду від 03 жовтня 2012 року замінено сторону виконавчого провадження з ПАТ «УкрСиббанк» на ТОВ «Кей-Колект».
 
19 листопада 2012 року державним виконавцем відділу примусового виконання рішень управління Державної виконавчої служби Головного управління юстиції в Івано-Франківській області (далі - управління ДВС ГУЮ в Івано-Франківській області) винесено постанову про заміну сторони виконавчого провадження. 
 
07 серпня 2013 року державним виконавцем відділу примусового виконання рішень управління ДВС ГУЮ в Івано-Франківській області Сапіжак І. І. складений акт опису й арешту майна, що належить ОСОБА_4, а саме нежитлової будівлі (літ.А) загальною площею 4333,6 кв.м, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 
 
04 листопада 2013 року державним виконавцем відділу примусового виконання рішень управління ДВС ГУЮ в Івано-Франківській області винесено постанову про відкриття виконавчого провадження                            ВП № 40541415. 
 
12 листопада 2013 року державним виконавцем відділу примусового виконання рішень управління ДВС ГУЮ в Івано-Франківській області винесено постанову про приєднання виконавчого провадження до зведеного виконавчого провадження.
 
У відповідності до вимог статей 13, 58 ЗУ «Про виконавче провадження»             15 травня 2014 року фізичною особою-підприємцем ОСОБА_6 складено звіт про незалежну оцінку вартості нежитлової будівлі (літ.А) загальною площею 4333,6 м. кв., що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 
 
Відділ примусового виконання рішень управління ДВС ГУЮ в Івано-Франківській області розпочав процедуру реалізації, реалізація проводилась ДП «Інформаційний центр», призначена дата проведення електронних торгів на 23 жовтня 2014 року.
 
Згідно повідомлення ДП "Інформаційний центр" від 17 листопада 2014 року за вих. № 04.1-12\4860 електронні торги з реалізації описаного та арештованого майна - нежитлової будівлі (літ.А) загальною площею               4333,6 кв м, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 не відбулись в зв'язку з відсутністю покупців.
 
25 листопада 2014 року державним виконавцем відділу примусового виконання рішень управління ДВС ГУЮ в Івано-Франківській області згідно статті 62 ЗУ «Про виконавче провадження» було проведено уцінку майна на 25% згідно якої, нова вартість майна - нежитлової будівлі (літ.А) загальною площею 4333,6 кв.м, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 становила 864 553 грн 50 коп.
 
Згідно повідомлення ДП «Інформаційний центр» від 04 грудня 2014 року за вих. № 01-03\9913 електронні торги з реалізації описаного та арештованого майна - нежитлової будівлі (літ.А) загальною площею 4333,6 кв.м, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 були призначені на 29 грудня 2014 року.
 
Згідно повідомлення ДП «Інформаційний центр» від 12 лютого 2015 року за вих. № 3914\01-06 електронні торги з реалізації даної нежитлової будівлі загальною площею 4333,6 кв.м, призначені на 02 березня 2015 року з початковою ціною продажу майна 576 369 грн.
 
Згідно з протоколом проведення електронних торгів № 56133 від 02 березня 2015 року майно, що належить ОСОБА_4, а саме нежитлова будівля (літ.А) загальною площею 4333,6 кв.м, що знаходиться за адресою           АДРЕСА_1 реалізовано ДП «Інформаційний центр», переможцем торгів визнано учасника 33 - ОСОБА_1
 
17 березня 2015 року державним виконавцем відділу примусового виконання рішень управління ДВС ГУЮ в Івано-Франківській області складено акт про реалізацію предмета іпотеки - нежитлової будівлі (літ.А) загальною площею 4333,6 кв.м, що знаходиться за адресою                               АДРЕСА_1 
 
Суди попередніх інстанцій дійшли висновку про необхідність задоволення позову ТОВ «Кей-Колекс» виключно через те, що реалізація спірного нерухомого майна з повторних електронних торгів відбулась більше ніж через шість місяців після проведення оцінки цього майна.
 
Однак, із такими висновками судів погодитись не можна. 
 
Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
 
Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
 
З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.
 
Згідно із частиною другою статті 16, частиною першою статті 215 ЦК України одним зі способів захисту порушеного права є визнання недійсним правочину, укладеного з недодержанням стороною (сторонами) вимог, установлених частинами першою - третьою, п'ятою, шостою статті 203 цього Кодексу, зокрема у зв'язку з невідповідністю змісту правочину цьому Кодексу та іншим актам цивільного законодавства. 
 
Виходячи з аналізу правової природи процедури реалізації майна на прилюдних торгах, яка полягає в продажу майна, тобто в забезпеченні переходу права власності на майно боржника, на яке звернуто стягнення, до покупця - учасника прилюдних торгів, та ураховуючи особливості, передбачені законодавством щодо проведення прилюдних торгів, складання за результатами їх проведення акта проведення прилюдних торгів є оформленням договірних відносин купівлі-продажу майна на публічних торгах, тобто є правочином. 
 
Наведене узгоджується з нормами частини четвертої статті 656 ЦК України, за якою до договору купівлі-продажу на біржах, конкурсах, аукціонах (публічних торгах) застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено законом про ці види договорів купівлі-продажу або не випливає з їхньої суті.
 
Таким чином, правова природа продажу майна з публічних торгів дає підстави для можливості визнання торгів недійсними за правилами визнання недійсними правочинів, зокрема на підставі норм цивільного законодавства (статей 203, 215 ЦК України) про недійсність правочину як такого, що не відповідає вимогам закону, у разі невиконання вимог щодо процедури, порядку проведення торгів, передбачених Тимчасовим положенням про порядок проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 27 жовтня 1999 року № 68/5 (далі - Тимчасове положення).
 
Порушення, допущені державним виконавцем при здійсненні своїх повноважень, передбачених Законом України «Про виконавче провадження», щодо призначення прилюдних торгів, у тому числі щодо відкриття виконавчого провадження, накладення арешту на майно, визначення вартості чи оцінки майна тощо (статті 18, 24-27, 32, 33, 55, 57 цього Закону) підлягають оскарженню в порядку, передбаченому цим Законом (зокрема частиною сьомою статті 24, частиною четвертою статті 26, частиною третьою статті 32, частиною третьою статті 36, частиною другою статті 57, статтями 55, 85).
 
Частиною третьою статті 62 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що майно передається на реалізацію за ціною та в порядку, визначеними статтею 58 цього Закону, згідно з якою визначення вартості майна боржника проводиться державним виконавцем за ринковими цінами, що діють на день визначення вартості майна. Для оцінки нерухомого майна державний виконавець залучає суб'єкта оціночної діяльності - суб'єкта господарювання, який здійснює свою діяльність відповідно до Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні». 
 
Відповідно до частини п'ятої статті 58 Закону України «Про виконавче провадження» звіт про оцінку майна у виконавчому провадженні вважається чинним протягом шести місяців з дня його підписання суб'єктом оціночної діяльності - суб'єктом господарювання. Після закінчення цього строку оцінка майна проводиться повторно. 
 
Частиною п'ятою статті 62 цього Закону, пунктом 7.1 Тимчасового положення, абзацом третім підпункту 5.12.2 Інструкції про проведення виконавчих дій, затвердженої наказом Міністерства юстиції України                   від 15 грудня 1999 року № 74/5 і зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 15 грудня 1999 року за № 865/4158, передбачено підстави й порядок призначення повторних прилюдних торгів, а також порядок уцінки нереалізованого майна. Так, у разі відсутності покупців або наявності тільки одного покупця та з інших, визначених Тимчасовим положенням, причин прилюдні торги вважаються такими, що не відбулися. У такому разі призначаються повторні прилюдні торги, на яких стартова ціна лота може бути зменшена, але не більше ніж на 30 відсотків. Уцінка майна проводиться державним виконавцем у десятиденний строк з дня визнання прилюдних торгів такими, що не відбулися, після чого реалізація майна за вказаною ціною повинна бути проведена впродовж місяця з дня проведення уцінки.
 
За правилами проведення прилюдних торгів, передбачених Тимчасовим положенням, спеціалізована організація проводить прилюдні торги за заявкою державного виконавця, в якій зазначається початкова вартість майна, що виставляється на торги за експертною оцінкою, та інші відомості. Визначення стартової ціни лота здійснюється на підставі початкової вартості майна за результатами проведеної оцінки майна незалежним суб'єктом оціночної діяльності.
 
Тобто на момент проведення прилюдних торгів, у тому числі повторних прилюдних торгів, для визначення вартості об'єкта оцінки звіт про оцінку майна повинен бути дійсним. 
 
Проведення прилюдних торгів з реалізації майна за ціною, визначеною звітом про оцінку майна, який утратив чинність, є порушенням установлених законодавством правил про порядок реалізації майна на прилюдних торгах, у тому числі правил про визначення стартової ціни реалізації майна, а саме частини п'ятої статті 58 Закону України «Про виконавче провадження», пунктів 3.2, 3.4 Тимчасового положення.
 
Проведення переоцінок (уцінок) спірного майна державним виконавцем у зв'язку з тим, що  прилюдні торги не відбулися, не може вважатися новою оцінкою у розумінні положень частини п'ятої статті 58 Закону України «Про виконавче провадження».
 
З огляду на зазначене, з урахуванням обов'язку суду на підставі наданих сторонами доказів та заперечень установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси особи, яка звернулася до суду за захистом свого права, можна зробити висновок про те, що проведення прилюдних торгів з реалізації майна за ціною, визначеною звітом про оцінку майна, який утратив чинність, є підставою для визнання цих торгів недійсними за умови порушення прав і законних інтересів особи, яка їх оспорює.  
 
Відповідно до принципу диспозитивності цивільного процесу сторони справи на власний розсуд розпоряджаються наданими їм законом правами та обов'язками щодо предмета спору (стаття 11 ЦПК України в редакції чинній на момент розгляду справи судами попередніх інстанцій), а суд на засадах змагальності сторін може лише сприяти застосуванню таких прав та виконанню обов'язків, ураховуючи при цьому принципи справедливості та рівності учасників процесу перед законом та судом. 
 
Відповідно до частин першої та другої статті 10 ЦПК України в редакції чинній на момент розгляду справи судами попередніх інстанцій цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. 
 
Вимогами частини третьої статті 10, частини першої статті 60 ЦПК України в редакції чинній на момент розгляду справи судами попередніх інстанцій установлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. 
 
ТОВ «Кей-Колект», яке було ознайомлено з установленими законом процесуальними правами і обов'язками учасника справи та інтереси якого представляв фахівець у галузі права, указуючи виключно на те, що повторні прилюдні торги відбулись більше ніж через шість місяців після проведення оцінки спірного майна, не надало судам попередніх інстанцій жодного належного та допустимого доказу того, що за результатами проведення оспорених повторних прилюдних торгів було порушено його права, а саме, що указані позивачем обставини вплинули на результати торгів, зокрема,  через зміну вартості майна, яке реалізовувалося на повторних прилюдних торгах, або через інші факти, які б свідчили про порушення прав позивача, у зв'язку із чим позивач не виконав свого процесуального обов'язку щодо доведення перед судом тих обставин, на які позивач посилається як на підставу своїх вимог.  
 
Касаційна скарга представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2, обґрунтована зокрема тим, що оскаржені судові рішення у даній справі порушують права ОСОБА_1 як нового власника спірного майна.  
 
У статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) передбачено , що «кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. 
 
Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що стаття 1 Першого протоколу до Конвенції, містить три окремі норми: перша норма, яку закріплено в першому реченні першого пункту і яка має загальний характер, викладає принцип мирного володіння власністю; друга норма у другому реченні того ж пункту поширюється на випадки позбавлення права власності й передбачає для цього певні умови; третя норма, яку закріплено у другому пункті, допускає, що договірні сторони мають право, зокрема, контролювати використання власності відповідно до загального інтересу. Однак ці норми не є окремими, тобто не пов'язаними одна з одною. Друга і третя норми стосуються окремих випадків втручання у право на мирне володіння власністю, тому повинні тлумачитися за загальним принципом, закріпленим у першій нормі (ISMAYILOV v. RUSSIA, № 30352/03, § 28, від 6 листопада 2008 року).
 
Перша та найважливіша вимога статті 1 Першого протоколу до Конвенції передбачає, що будь-яке втручання органу влади у мирне володіння майном повинно бути «законним»: у пункту 2 встановлено, що держави мають право контролювати використання майна шляхом введення «законів». Крім того, принцип верховенства права - одна з підвалин демократичного          суспільства - закріплений в усіх статтях Конвенції. Питання, чи було досягнуто справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним (ISMAYILOV v. RUSSIA, № 30352/03, § 31, від 6 листопада 2008 року).
 
Суд касаційної інстанції дійшов висновку про те, що у справі, яка переглядається, задоволення судами попередніх інстанцій позову ТОВ «Кей-Колект», яке не довело належними та допустимими доказами порушення його прав за наслідками проведення оспорених повторних прилюдних торгів, що є необхідним для правильного вирішення даного спору, призвело до позбавлення права власності на спірне майно його нового власника - ОСОБА_1, без дотримання принципу законності та без досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав останньої, що є неприпустимим.  
 
Відповідно до частин першої-третьої статті 412 ЦПК України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення лише за умови, якщо це порушення призвело до ухвалення незаконного рішення.Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.
 
Оскільки судами першої та апеляційної інстанцій допущено неправильне застосування норм матеріального права та указані порушення норм процесуального права, рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 02 листопада 2015 року та ухвала апеляційного суду Івано-Франківської області від 13 січня 2016 року підлягають скасуванню на підставі вимог статті 412 ЦПК України, з ухваленням нового рішення про відмову у позові ТОВ «Кей-Колект» у зв'язку із недоведеністю позовних вимог. 
 
Керуючись статтями 400, 402, 409, 412, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2, до якої приєднався відділ примусового виконання рішень Управління Державної виконавчої служби Головного управління юстиції в Івано-Франківської області, задовольнити частково. 
 
Рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області           від 02 листопада 2015 року та ухвалу апеляційного суду Івано-Франківської області від 13 січня 2016 року скасувати.
 
Відмовити у позові товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» до державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України, ОСОБА_1, третя особа: відділ примусового виконання рішень Управління Державної виконавчої служби Головного управління юстиції в Івано-Франківської області, про визнання недійсними результатів проведення електронних торгів, визнання недійсним протоколу про проведення електронних торгів, акту про реалізацію предмета іпотеки, визнання недійсним свідоцтва про реєстрацію права власності.   
 
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.  
 
Головуючий                                                           В. С. Висоцька

Судді:                                                                        А. О. Лесько

                                                                              С. Ю. Мартєв 

                                                                              І. М. Фаловська

                                                                                С. П. Штелик