Постанова
Іменем України
 
04 квітня 2018 року
м. Київ

справа № 173/1477/15-ц 
провадження № 61-6612св18
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: 
головуючого - Висоцької В. С.,
суддів: Лесько А. О., Мартєва С. Ю., Фаловської І. М., Штелик С. П. (суддя-доповідач) 
 
учасники справи:
позивач - товариство з обмеженою відповідальністю «Кредекс Фінанс», 
відповідач - ОСОБА_1,   
розглянув в порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Кредекс Фінанс» на рішення Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області                                 від 09 лютого 2016 року у складі судді Трофимової Н. А. та рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 06 жовтня 2016 року у складі суддів Калиновського А. Б., Єлізаренко І. А., Прозорової М. Л.,  
В С Т А Н О В И В :
Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідні положення ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.
У липні 2015 року товариство з обмеженою відповідальністю «Кредекс Фінанс» (далі - ТОВ «Кредекс Фінанс») звернулося до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором. 
 
Позовні вимоги мотивовано тим, що 21 січня 2012 року між публічним акціонерним товариством «Платинум банк» та ОСОБА_1 укладено  кредитний договір, за умовами якого остання отримала кредит на суму 4 965 грн 26 коп строком до 21 липня 2013 року. За вказаним кредитним договором ТОВ «Кредекс Фінанс» набуло право вимоги на підставі договору факторингу 1/15-ФКю від 08 травня 2015 року.
 
Внаслідок порушення відповідачем умов вказаного кредитного договору станом на 05 липня 2015 року утворилася заборгованість у розмірі                     5 487 грн 50 коп., із яких: заборгованість за кредитним договором -             4 238 грн 30 коп.; заборгованість за процентами - 596 грн; пеня -                   653 грн 20 коп., яку позивач просив стягнути з відповідача.
 
Рішенням Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 09 лютого 2016 року у задоволенні позову відмовлено.
 
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивачем не доведені належними доказами обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, зокрема, виникнення у відповідача зобов'язань за кредитним договором; наявність у відповідача заборгованості за кредитним договором в розмірі, заявленому в позові щодо кожної вимоги; обґрунтованого розрахунку боргу з зазначенням періоду та розміру утворення; обсягу та правомірності відступлення права вимоги до відповідача за договорами факторингу; належного повідомлення відповідача про відступлення права вимоги. 
 
Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 06 жовтня                 2016 року рішення Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 09 лютого 2016 року змінено в частині обґрунтування підстав відмови у задоволенні позовних вимог. 
 
Рішення апеляційного суду мотивовано тим, що позивачем було пропущено строк позовної давності при зверненні до суду з даним позовом, оскільки останній платіж за кредитним договором здійснено відповідачем 01 березня 2012 року, а з позовом до суду ТОВ «Кредекс Фінанс» звернулося лише                    20 липня 2015 року.
У касаційній скарзі, поданій у листопаді  2016 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, товариство з обмеженою відповідальністю «Кредекс Фінанс» просить скасувати рішення Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 09 лютого 2016 року, рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 06 жовтня 2016 рокута направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.
 
Касаційна скарга мотивована тим, що суд апеляційної інстанції помилково виходив із того, що строк позовної давності вираховується за датою останньої оплати за кредитним договором, оскільки кредитним договором передбачено погашення заборгованості періодичними щомісячними платежами, тому строк позовної давності вираховується за кожним з цих платежів окремо. 
 
02 лютого 2018 року справу передано до Верховного Суду.
 
Згідно частини третьої статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. 
 
Згідно статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.
 
Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
Відповідно до статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
 
За частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.
 
Касаційна скарга підлягає задоволенню. 
 
Судами встановлено, що  21 січня 2012 року між ПАТ «Платинум Банк» та ОСОБА_1 укладений кредитний договір з обслуговуванням кредитної картки, страхуванням життя, майна та/або подовженої гарантії позичальника  строком до 21 липня 2013 року, за умовами якого позичальник отримала кредит в сумі 4 965 грн 26 коп., зі сплатою  0,0001 % річних, комісії за надання кредиту - 340 грн, комісії за обслуговування кредит - 149 грн.
 
За приписами статей 1077, 1078 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов'язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов'язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). 
 
Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).
 
Згідно зі статтею 1081 ЦК України клієнт відповідає перед фактором за дійсність грошової вимоги, право якої відступається, якщо інше не встановлено договором факторингу.
 
Враховуючи викладене, апеляційний суд, дослідивши надані позивачем  договір факторингу № 1/15-Фкю від 08 травня 2015 року з актом прийому-передачі Реєстру заборгованостей та витяг з Реєстру заборгованостей до нього, завірені копії договорів факторингу від 26 липня 2012 року,                                        від 08 жовтня 2012 року, виписку по особовим рахункам відповідача, меморіальний ордер та помісячний розрахунок заборгованості за кредитним договором № 825/2868 SFPRP7 від 21 січня 2012 року, дійшов обґрунтованого висновку про наявність у ТОВ «Кредекс Фінанс» права вимоги до відповідача. 
 
Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, апеляційний суд виходив із того, що позивачем пропущено строк позовної давності при зверненні до суду з даним позовом, при цьому послався на те, що останній платіж за кредитним договором здійснено відповідачем 01 березня                          2012 року, а з позовом до суду ТОВ «Кредекс Фінанс» звернулось                         20 липня 2015 року. 
 
Проте з таким висновком погодитися не можна. 
 
Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність -  це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.
 
Згідно зі статтею 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.
 
Статтею 258 ЦК України для стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується спеціальна позовна давність строком в один рік.
 
Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).
 
За зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За зобов'язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку (частина п'ята статті 261 ЦК України).
 
Якщо умовами договору (графіком погашення кредиту) встановлено окремі самостійні зобов'язання, які деталізують обов'язок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов'язку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового траншу, а тому й початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається  з моменту порушення строку його погашення. Отже, якщо за умовами договору погашення кредиту повинне здійснюватися позичальником частинами кожного місяця, то  початок позовної давності для стягнення цих платежів необхідно обчислювати з моменту (місяця, дня) невиконання позичальником цього зобов'язання.
 
При цьому право вимагати повернення щомісячних прострочених платежів у кредитора виникає за обставин, якщо ним дотримано строк давності за вимогами про повернення кредиту в цілому.
 
Перебіг позовної давності щодо повернення кредиту у цілому обчислюється із дня настання строку виконання основного зобов'язання, яким є строк виконання зобов'язання у повному обсязі (кінцевий строк повернення кредиту й платежів за ним) або у зв'язку із застосуванням права на повернення кредиту достроково. 
 
Відповідно до п. 1.1 кредитного договору  від 21 січня 2012 року кінцевим строком повернення кредиту сторонами визначено 21 липня 2013 року, кінцевий строк повернення кредиту не змінювався, а тому станом на дату звернення із позовом до суду (20 липня 2015 року) строк позовної давності за вимогами ТОВ «Кредекс Фінанс» про повернення кредиту в цілому не сплив.
 
Заявлена відповідачем в суді першої інстанції позовна давність може бути застосована лише щодо позовних вимог про повернення щомісячних платежів, початок перебігу позовної давності за якими починається з моменту порушення строку погашення кожного чергового платежу.
 
Згідно частини третьої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо: 1) суд не дослідив зібрані у справі докази; або 2) суд необґрунтовано відхилив клопотання про витребування, дослідження або огляд доказів, або інше клопотання (заяву) учасника справи щодо встановлення обставин, які мають значення для правильного вирішення справи; або 3) суд встановив обставини, що мають суттєве значення, на підставі недопустимих доказів.
 
Судами не досліджено зібрані у справі докази, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, та згідно частини 3 статті 411 ЦПК України є підставою скасування рішення судових рішень із передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.  
 
З урахуванням викладеного та керуючись статтями 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,
П О С Т А Н О В И В:
Касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Кредекс Фінанс» задовольнити. 
Рішення Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області                         від 09 лютого 2016 року та рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 06 жовтня 2016 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.
 
Головуючий                                                          В. С. Висоцька
 
Судді:                                                                      А. О. Лесько
 
                                                                             С.Ю. Мартєв
 
                                                                             І. М. Фаловська
 
                                                                               С. П. Штелик