Постанова
Іменем України 
26 квітня 2018 року
м. Київ
справа № 240/312/14-к
провадження № 51-2258км18
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального
суду у складі
головуючого                       ОСОБА_1 ,  
суддів                                    ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:
секретаря судового
засідання                             ОСОБА_4 ,
прокурора                           ОСОБА_5 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу прокурора 
ОСОБА_6 , котра брала участь у розгляді кримінального провадження в суді апеляційної інстанції, на вирок Олександрівського районного суду Донецької області від 22 грудня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Донецької області від 15 червня 2017 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12014050590000114, за обвинуваченням
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Добропілля Донецької області, жителя АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимого, останнього разу – за вироком Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 26 липня 2016 року за ч. 2 ст. 309, ст. 71 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки 6 місяців,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 296 КК.
Зміст оскаржених судових рішень і встановлені 
судами першої та апеляційної інстанцій обставини
За вироком Олександрівського районного суду Донецької області від 22 грудня 2016 року ОСОБА_7 засуджено за ч. 1 ст. 296 КК до покарання у виді арешту на строк 4 місяці. На підставі ч. 4 ст. 70, ч. 1 ст. 72 КК йому остаточно визначено  покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки 6 місяців 10 днів.
Відповідно до ч. 5 ст. 72 КК ОСОБА_7 зараховано у строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення з 27 липня по 22 грудня 2016 року включно – із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Згідно з вироком суду 19 лютого 2014 року о 18:15 ОСОБА_7 в магазині « ІНФОРМАЦІЯ_2 » ПП « ОСОБА_8 » ( АДРЕСА_2 ), перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, почав голосно кричати та нецензурно висловлюватись на адресу продавця ОСОБА_9 через відмову останньої надати йому мобільний телефон для дзвінка. На зауваження не реагував, розбив ударивши рукою дверне скло. Діючи з особливою зухвалістю, завдав декілька ударів кулаками по склу холодильної камери. Протиправні дії засудженого тривали близько 20 хвилин та були припинені продавцем магазину. ОСОБА_7 спричинив потерпілому ОСОБА_8 матеріальну шкоду в сумі 12,60 грн.  
Апеляційний суд Донецької області ухвалою від 15 червня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_7 залишив без задоволення, а вирок суду – без зміни.
Вимоги касаційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі прокурор, посилаючись на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, просив змінити судові рішення щодо ОСОБА_7 . Вказував, що, призначивши остаточне покарання шляхом часткового приєднання невідбутої частини покарання за вироком Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 26 липня 2016 року, суд неправильно застосував принцип призначення покарання за сукупністю злочинів, передбачений ч. 4 ст. 70 КК, а суд апеляційної інстанції зазначену помилку не усунув.
Позиції учасників судового провадження
Прокурор ОСОБА_5 вважав касаційну скаргу обґрунтованою і просив її задовольнити.
Мотиви Суду
Згідно із ст. 433 КПК суд касаційної інстанції переглядає рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.
Висновок про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому діяння ґрунтується на доказах, досліджених судом в повному обсязі, в касаційній скарзі прокурор не оскаржує, як і не заперечує в ній правильності кваліфікації дій засудженого за  ч. 1 ст. 296 КК.
Доводи касаційної скарги прокурора щодо неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, а саме неправильне призначення судом остаточного покарання засудженому із застосуванням ч. 4 ст. 70 КК є слушними.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 70 КК при сукупності злочинів суд, призначивши покарання (основне і додаткове) за кожний злочин окремо, визначає остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим або шляхом повного чи часткового складання призначених покарань.
Згідно з ч. 4 ст. 70 КК за правилами, передбаченими в частинах 1-3 цієї статті, призначається покарання, якщо після постановлення вироку в справі буде встановлено, що засуджений винен ще і в іншому злочині, вчиненому ним 
до постановлення попереднього вироку. У цьому випадку в строк покарання, остаточно призначеного за сукупністю злочинів, зараховується покарання, відбуте повністю або частково за попереднім вироком, за правилами, передбаченими 
в ст. 72 КК.
Згідно з вироком, який оскаржується, ОСОБА_7 засуджено за злочин, передбачений ч. 1 ст. 296 КК, вчинений ним до постановлення попереднього вироку Добропільським міськрайонним судом Донецької області від 26 липня 2016 року. 
Таким чином, на підставі ч. 4 ст. 70 КК засудженому має бути призначено остаточне покарання та зараховано у строк покарання, остаточно призначеного за сукупністю злочинів, покарання, відбуте повністю або частково за попереднім вироком згідно зі ст. 72 КК.
Усупереч вимогам зазначеної статті, суд, призначивши ОСОБА_7 покарання за ч. 1 ст. 296 КК, частково приєднав невідбуту частину покарання за попереднім вироком, що взагалі не передбачено ч. 4 ст. 70 КК, і таким чином неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність.   
Апеляційний суд при розгляді кримінального провадження на зазначене порушення уваги не звернув. 
Оскільки   на підставі ч.5 ст.72 КК ОСОБА_7 в строк відбуття покарання було зараховано строк попереднього ув`язнення з 9 червня 2016 року по 26 липня 2016 року (вирокДобропільського міськрайонного суду Донецької області від 26 липня 2016 року) та з 27 липня 2016 року по 15 червня 2017 року (вирок Олександрівського районного суду Донецької області від 22 грудня 2016 року та ухвала Апеляційного суду Донецької області від 15 червня 2017 року),  з метою непогіршення становища засудженого, суд вважає необхідним зарахувати в строк покарання, остаточно призначеного за сукупністю злочинів, зазначений період на підставі ч. 5 ст. 72 КК, із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
З огляду на викладене та з урахуванням ч. 1 ст. 437 КПК суд касаційної інстанції вважає, що необхідно змінити судові рішення та призначити засудженому покарання за сукупністю злочинів, застосувавши принцип поглинення менш суворого покарання більш суворим, а тому касаційна скарга прокурора підлягає задоволенню. 
Керуючись статтями 433, 434, 436, 441, 442 КПК, Суд
ухвалив:
Касаційну скаргу прокурора задовольнити.
Вирок Олександрівського районного суду Донецької області від 22 грудня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Донецької області від 15 червня 2017 року щодо ОСОБА_7 змінити. 
Вважати ОСОБА_7 засудженим за ч. 1 ст. 296 КК до покарання у виді 4 місяців арешту. На підставі ч. 4 ст. 70, ч. 1 ст. 72 КК за сукупністю злочинів шляхом поглинення зазначеного покарання покаранням, призначеним за вироком Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 26 липня 2016 року, визначити остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки 6 місяців.  
Строк відбування покарання обчислювати з 27 липня 2016 року.
У строк покарання, остаточно призначеного за сукупністю злочинів, зарахувати покарання, частково відбуте за вироком Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 26 липня 2016 року з 9 червня 2016 року по 26 липня 2016 року включно.
На підставі ч. 5 ст. 72 КК зарахувати ОСОБА_7 в строк відбування покарання строк його попереднього ув`язнення з 9 червня 2016 року по 15 червня 2017 року, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі,
В решті судові рішення щодо ОСОБА_7 залишити без зміни.
Постанова є остаточною та оскарженню не підлягає.
Судді:
 
ОСОБА_1                                                 ОСОБА_2                                       ОСОБА_3