ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 березня 2018 року 
м. Київ

Справа №  910/11048/14 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
головуючого - Пєскова В.Г.,
суддів: Катеринчук Л.Й.,, Погребняка В.Я.
за участю секретаря судового засідання - Анісімової М.О.;

учасники справи:
заявник - Адвокатське об'єднання «Адвокатська компанія «Верум»,
представник - Ващук М.В.,
відповідач-1: Товариство з обмеженою відповідальністю «Технік Енерджі»,
представник - ліквідатор арбітражний керуючий Огейчук Т.В., 
відповідач-2: Товариство з обмеженою відповідальністю «Укрлізинг»,
представник - ліквідатор арбітражний керуючий Тимофєєва О.А., 
кредитор - Публічне акціонерне товариство «Укртрансгаз» в особі філії «Агрогаз»,
представник - Тютюнник С.В.,
інші учасники справи не скористалися правом участі в судовому засіданні, повідомлені належним чином,
розглянувши касаційну скаргу Адвокатського об'єднання «Адвокатська компанія «Верум» 
на постанову Київського апеляційного господарського суду від 21.06.2017 
у складі колегії суддів: Доманська М.Л. (головуючий), Ткаченко Б.О., Зеленін В.О. 
у справі за заявою Адвокатського об'єднання «Адвокатська компанія «Верум»
до Товариства з обмеженою відповідальністю «Технік Енерджі» (далі - ТОВ «Технік Енерджі») та Товариства з обмеженою відповідальністю «Укрлізинг» (далі - ТОВ «Укрлізинг»)
про визнання правочину недійсним
у межах справи № 910/11048/14 
за заявою Публічного акціонерного товариства «Укртрансгаз» в особі філії «Агрогаз» 
до ТОВ «Технік Енерджі» 
про банкрутство,

В С Т А Н О В И В:
Хронологія подій та опис фактів, встановлених судами першої та апеляційної інстанцій
1.           17.07.2012 між ТОВ «Технік Енерджі» як продавцем та ТОВ «Укрлізинг» як покупцем було укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки площею 1, 2282 га, що розташована за адресою: Київська область, Бориспільський район, Глибоцька сільська рада, кадастровий номер 3220882200:03:001:0049 (далі - Договір). Цей Договір було посвідчено нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ємець К.Є. (реєстровий запис № 2060).
2.          Пунктом 1.3. Договору встановлено, що цільове призначення земельної ділянки - для ведення підсобного сільського господарства. Одночасно пунктом 1.6. Договору встановлено, що на зазначеній вище земельній ділянці відсутні будь-які забудови.
3.          Того ж дня, 17.07.2012, між ТОВ «Технік Енерджі» як продавцем та ТОВ «Укрлізинг» як покупцем було укладено договір купівлі-продажу нерухомості, що розташована на земельній ділянці площею 1, 2282 га за адресою: Київська область, Бориспільський район, Глибоцька сільська рада, кадастровий номер 3220882200:03:001:0049: арочна споруда відділення № 1 площею 501, 5 кв.м, склад металевий тракторної бригади площею 303, 4 кв.м, газосклад площею 47, 4 кв.м, будинок садоводів площею 220, 9 кв.м, загальною площею 1 073 кв.м.
4.           10.06.2014 ухвалою Господарського суду міста Києва за заявою ПАТ «Укртрансгаз» в особі філії «Агрогаз» порушено провадження у справі про банкрутство ТОВ «Технік Енерджі».
5.           04.02.2015 ухвалою Господарського суду міста Києва у межах справи про банкрутство ТОВ «Технік Енерджі» було затверджено реєстр грошових вимог кредиторів, згідно з яким Адвокатське об'єднання «Адвокатська компанія «Верум» було визнано кредитором на суму 1 218 грн вимог першої черги та 30 610 533,99 грн вимог четвертої черги.
6.           28.03.2016 ухвалою Господарського суду міста Києва у межах справи про банкрутство ТОВ «Технік Енерджі» було відкрито процедуру санації.
7.   27.06.2016 керуючим санацією ТОВ «Технік Енерджі» було прийнято рішення про відмову від договору купівлі-продажу нерухомого майна, про що було повідомлено у письмовій формі ТОВ «Укрлізинг».
8.           24.10.2016 постановою Господарського суду міста Києва ТОВ «Технік Енерджі» визнано банкрутом.
9.           18.01.2017 Адвокатське об'єднання «Адвокатська компанія «Верум» подало до Господарського суду міста Києва позов до ТОВ «Технік Енерджі» та ТОВ «Укрлізинг» про визнання недійсним Договору, укладеного між відповідачами. 

Обґрунтування позову (позиція позивача у суді першої інстанції)
10.          Позов мотивований посиланням на статті 203, 215, 232 ЦК України, статті 120, 132 ЗК України та наявністю ознак зловмисної домовленості представників сторін, факту продажу земельної ділянки за заниженою ціною.

Короткий зміст ухвали суду першої інстанції
11.           29.03.2017 ухвалою Господарського суду міста Києва визнано недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки від 17.07.2012.
Ухвала мотивована тим, що на спірній земельній ділянці розташоване нерухоме майно, що виключає можливість використання її за цільовим призначенням: для ведення підсобного сільського господарства. Одночасно судом констатовано порушення статті 132 ЗК України, що діяла на момент укладення спірного договору, яка передбачала обов'язковість зазначення в угодах застережень щодо наявності/відсутності обмежень щодо використання земельної ділянки за цільовим призначенням, чого сторонами спірної угоди з огляду на наявність на спірній ділянці об'єктів нерухомості, зроблено не було.
З огляду на відмову керуючим санацією від договору купівлі-продажу нерухомості, судом першої інстанції зроблено висновок про відсутність у набувача права власності, тож і правові підстави для переходу права власності на земельну ділянку були відсутні. Додатково судом першої інстанції констатовано порушення сторонами спірного правочину у частині розрахунків, оскільки Постановою Правління НБУ від 09.02.2005 № 32 «Про встановлення граничної суми готівкового розрахунку» було встановлено граничну суму готівкових розрахунків між підприємствами протягом одного дня у розмірі 10 тис. грн, у той час, як спірний договір передбачав готівкову оплату більшої суми.
Додатково судом першої інстанції встановлено, що учасником обох товариств - сторін спірного правочину була одна й та сама фізична особа - громадянин ОСОБА_9, що виключало наявність свободної волі сторін правочину щодо його укладення та виконання, тож обумовлена вартість відчуження - 52 313, 48 грн не відповідала ринковим умовам та не була справедливою, що підтверджується наданим позивачем висновком про ринкову вартість земельної ділянки від 06.01.2017, складеним ТОВ «Апрайт» на замовлення позивача, згідно з яким ринкова вартість спірної земельної ділянки складала 695 567 грн. Водночас ціна відчуження є навіть меншою, аніж ціна набуття цієї ж земельної ділянки, що її було визначено в укладеному договорі купівлі продажу від 23.12.2011, згідно з яким ТОВ «Технік Енерджі» набуло право власності на спірну земельну ділянку.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції
12.           21.06.2017 постановою Київського апеляційного господарського суду ухвалу Господарського суду міста Києва від 29.03.2017 скасовано, у задоволенні позову - відмовлено.
13.          Постанова суду апеляційної інстанції обґрунтована одночасним набуттям покупцем за спірним правочином як земельної ділянки, так і нерухомості, що узгоджується з частиною 1 статті 377 ЦК України та статтею 120 ЗК України. При цьому керуючий санацією Огейчук Т.В., прийнявши 27.06.2016 рішення про відмову від договору купівлі-продажу нерухомого майна, повідомила про це контрагента лише 31.08.2016, тобто поза межами строку, відведеного законодавством для відповідних дій. Також судом апеляційної інстанції спростовано доводи суду першої інстанції щодо невідповідності змісту спірного правочину у частині відсутності обмежень щодо використання спірної ділянки за цільовим призначенням, оскільки до спірного правочину було внесено правки (виправлення) щодо виключення спірного пункту з договору купівлі-продажу від 17.07.2012, які підтверджуються наданим нотаріусом дублікатом самого спірного правочину.
Відносно продажу земельної ділянки нижче ціни придбання, суд апеляційної інстанції зазначив, що різниця є незначною - 1 копійка, що не впливає на законність спірного правочину. Висновок про ринкову вартість земельної ділянки від 06.01.2017, складений ТОВ «Апрайт» судом апеляційної інстанції відхилено як доказ, оскільки його складено через 5 років після укладення спірного правочину, а клопотання про проведення відповідної експертизи сторонами спору не заявлялося. При цьому сума, за яку вчинено спірний правочин є обґрунтованою незалежно від того, що обидві сторони правочину контролювалися однією особою - ОСОБА_9
Щодо способу оплати суд апеляційної інстанції, з урахуванням змісту спірного договору, наголосив на законності такого способу оплати та безпідставності заявленого позову у відповідній частині у зв'язку з фактичною попередньою оплатою та підтвердження такої оплати шляхом проставлення підписів на договорі купівлі-продажу.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та відзиву 
14.           17.07.2017 Адвокатське об'єднання «Адвокатська компанія «Верум» подало касаційну скаргу з проханням про скасування постанови суду апеляційної інстанції та залишення у силі ухвали суду першої інстанції з огляду на правильність останньої.
15.          Скаржник посилається на порушення і неправильне застосування положень норм матеріального права - статей 120, 132 ЗК України, 334, 377 ЦК України. Зазначає про наявність ознак недійсності Договору. 
16.          У відзиві на касаційну скаргу Адвокатського об'єднання «Адвокатська компанія «Верум» ліквідатор ТОВ «Укрлізинг» Тимофєєва О.А., посилаючись на правильність застосування судом апеляційної інстанції норм права, просить залишити касаційну скаргу без задоволення.
17.          У відзиві на касаційну скаргу Адвокатського об'єднання «Адвокатська компанія «Верум» ліквідатор ТОВ «Технік Енерджі» Огейчук Т.В. просить задовольнити касаційну скаргу.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ
А. Оцінка аргументів учасників справи і висновків судів першої й апеляційної інстанцій
18.Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод проголошено право кожного на справедливий суд. Одним із практичних відображень права на справедливий суд є норма статті 43 ГПК України у редакції, що діяла до 15.12.2017, якою встановлено засади оцінки доказів. Така оцінка повинна ґрунтуватися на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.
19.Невідповідність дій суду зазначеній вище нормі тягне за собою сумнів у загальній справедливості здійснення правосуддя та підриває авторитет правосуддя у країні.
20.Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судових рішеннях, суд касаційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі «Проніна проти України» (Рішення ЄСПЛ від 18.07.2006). Зокрема, ЄСПЛ у своєму рішенні зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи. 
21.          Суд першої інстанції у своєму рішенні вкрай детально зупинився на питаннях невідповідності спірного правочину вимогам закону та спрямованості намірів учасників правочину.
22.          При цьому очевидним є той факт, що суд апеляційної інстанції, скасувавши рішення суду першої інстанції, повинен був привести більш аргументовані доводи, аніж ті, що їх наведено судом першої інстанції у своєму рішенні.  Такий висновок випливає з наведеного вище Рішення ЄСПЛ у справі «Проніна проти України» від 18.07.2006. Без наведення подібних більш аргументованих доводів, аніж ті, що лягли в основу рішення суду першої інстанції, постанова Київського апеляційного господарського суду у цій справі має вважатися безпідставною.
23.          Аналіз мотивувальної частини постанови суду апеляційної інстанції свідчить про те, що суд апеляційної інстанції не дав належну оцінку наявним у матеріалах справи доказам, не знайшов відповіді на аргументи, що їх надавав позивач у суді першої та апеляційної інстанцій, та в результаті неправильно застосував положення статей 203, 215, 232 ЦК України, 120, 132 ЗК України.
24.          Судова колегія також критично відноситься до тверджень суду апеляційної інстанції щодо можливості внесення фактичної попередньої оплати не одномоментно, оскільки докази цього відсутні у матеріалах справи.
25.          Безпідставним є посилання суду апеляційної інстанції про відхилення результатів висновку про ринкову вартість земельної ділянки від 06.01.2017, складеного ТОВ «Апрайт», оскільки час складення цього висновку жодним чином не впливає на його сутність та зміст.
26.          Слід погодитися з висновком суду першої інстанції, що станом на дату укладення Договору ТОВ «Технік Енерджі» та ТОВ «Укрлізинг», як сторони вказаного договору, не були взаємно незалежними юридично і фактично, адже контролювалися однією і тією ж самою особою - ОСОБА_9
27.          Беручи до уваги усі наведені вище обставини у їх сукупності, суд першої інстанції через призму положень статей 203, 215, 232 ЦК України дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позову.

Б. Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

28.          Верховний Суд з урахуванням наведених вище доводів вважає, що постанова Київського апеляційного господарського суду від 21.06.2017 підлягає скасуванню, а ухвала Господарського суду міста Києва від 29.03.2017 - залишенню в силі, як така, що відповідає закону. 

На підставі викладеного та керуючись статтями 240, 300, 301, пунктом 4 частини першої статті 308, статтями 312, 315 ГПК України в редакції Закону України від 03.10.2017 № 2147-VIII, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду

П О С Т А Н О В И В :

1.          Касаційну скаргу Адвокатського об'єднання «Адвокатська компанія «Верум» задовольнити.

2.          Постанову Київського апеляційного господарського суду від 21.06.2017 у справі № 910/11048/14 скасувати, а ухвалу Господарського суду міста Києва від 29.03.2017 залишити в силі.

3.          Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

          Головуючий                                                                                В.Г.  Пєсков

                    Судді                                                                                          Л.Й. Катеринчук

          В.Я. Погребняк