ПОСТАНОВА
Іменем України

06 березня 2018 року 
Київ
справа №822/2400/17
адміністративне провадження №К/9901/10372/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді - доповідача - Олендера  І.Я., 
суддів: Гончарової І.А., Ханової Р.Ф., 
розглянувши у попередньому судовому засіданні касаційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби у Хмельницькій області на постанову Вінницького апеляційного адміністративного суду від 14 грудня 2017 року (судді: Мельник-Томенко Ж.М., Сторчак В.Ю., Ватаманюк Р.В.) у справі №822/2400/17 за позовом Державного підприємства «Науково-технічний комплекс «Завод точної механіки» до Головного управління Державної фіскальної служби у Хмельницькій області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,
У С Т А Н О В И В:
Державне підприємство «Науково-технічний комплекс «Завод точної механіки» (далі - позивач, ДП «Науково-технічний комплекс «Завод точної механіки») звернулось до суду з позовом до Головного управління Державної фіскальної служби у Хмельницькій області (далі - відповідач, контролюючий орган) про визнання протиправним та скасування         податкового повідомлення-рішення №0017331204 від 15 серпня 2017 року.
В обґрунтування позовних вимог ДП «Науково-технічний комплекс «Завод точної механіки» зазначило про протиправність застосування до позивача спірним податковим повідомленням-рішенням штрафу, адже визначення строку сплати частини чистого прибутку ідентично сплаті податку на прибуток не є підставою для застосування відповідальності за несвоєчасну сплату податку на прибуток, у зв'язку із різною правовою природою вказаних платежів.
Постановою Хмельницького окружного адміністративного суду від 24 жовтня                2017 року відмовлено у задоволенні позовних вимог.
Постановою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 14 грудня                  2017 року, скасовано рішення суду першої інстанції та прийнято нове, яким адміністративний позов задоволено. Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення форми «Ш» №0017331204 від 15 серпня 2017 року. Стягнуто на користь позивача судовий збір у розмірі 11 241,58 грн за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.
Задовольняючи позовні вимоги суд апеляційної інстанції виходив з того, що позивачем не було допущено порушення вимог пункту 57.1 статті 57 Податкового кодексу України, оскільки такий платіж, як частина прибутку (доходу), що сплачується до державного бюджету підприємствами, хоча і є обов'язковим до сплати цими підприємствами, але не є включеним до переліку загальнодержавних чи місцевих податків і зборів (обов'язкових платежів), а тому і не є податковим платежем. Враховуючи, відсутність таких обов'язкових елементів, як сума грошового зобов'язання та встановлений Податковим кодексом України строк його сплати, застосування до платника податків штрафу за несвоєчасну сплату частини чистого прибутку на підставі статті 126 Податкового кодексу України є безпідставним.
Не погодившись із рішенням суду апеляційної інстанції, контролюючий орган подав касаційну скаргу, де посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати постанову Вінницького апеляційного адміністративного суду від 14 грудня 2017 року та залишити в силі рішення суду першої інстанції.
У доводах касаційної скарги відповідач посилається на невідповідність висновків судів обставинам справи, зважаючи на те, що фактична сплата податкового зобов'язання з частини чистого прибутку (доходу) за І квартал 2016 року проводилась позивачем з порушенням термінів, визначених пунктом 57.1 статті 57 Податкового кодексу України
Касаційний розгляд справи проведено у попередньому судовому засіданні, відповідно до статті 343 Кодексу адміністративного судочинства України (у редакції Закону від 3 жовтня 2017 року №2147-VІІІ, що діє з 15 грудня 2017 року).
Так, судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що уповноваженими особами контролюючого органу проведено камеральну перевірку позивача з питання своєчасності сплати узгодженого податкового зобов'язання по частині чистого прибутку (доходу) за І квартал 2016 року, про що складено акт №4019/22-01-12-04/23831376 від 25 липня 2017 року, яким встановлено порушення вимог пункту           57.1 статті 57 Податкового кодексу України.
За результатами перевірки контролюючий орган прийняв податкове повідомлення-рішення від 15 серпня 2017 року №0017331204, яким за затримку сплати грошового зобов'язання у сумі 3    406    536,00 грн до позивача застосовано штраф у розмірі 20% у сумі 681    307,20 грн.
Суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права (частина перша статті 341 Кодексу адміністративного судочинства України).
Переглянувши судове рішення в межах касаційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом апеляційної інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування норм матеріального та процесуального права, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду дійшов висновку, що зазначена касаційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступних мотивів.
Як вбачається з матеріалів справи ДП «Науково-технічний комплекс «Завод точної механіки» як державне унітарне підприємство, сплачує до Державного бюджету України частину чистого прибутку (доходу), у зв'язку з чим, позивачем подано до контролюючого органу розрахунок частини чистого прибутку (доходу), що підлягає сплаті до державного бюджету державними, унітарними підприємствами та їх об'єднаннями за І квартал 2016 року від 10 травня 2016 року №9073606436.
При проведенні перевірки даного розрахунку, контролюючий орган дійшов висновку про несвоєчасну сплату узгодженого податкового зобов'язання у частині чистого прибутку (доходу) за І квартал 2016 року у сумі 3 406 536,00 грн, у зв'язку з чим, застосував до позивача штрафні санкції визначені пунктом 126.1 статті                            126 Податкового кодексу України.
Відповідно до положень пункту 17 частини 2 статті 29 Бюджетного кодексу України (у редакції, чинній на момент виникнення спірних відносин) визначено, що до доходів загального фонду Державного бюджету України належить частина чистого прибутку (доходу) державних унітарних підприємств та їх об'єднань, що вилучається до державного бюджету відповідно до закону, та дивіденди (дохід), нараховані на акції (частки, паї) господарських товариств, у статутних капіталах яких є державна власність.
Порядок відрахування до державного бюджету частини чистого прибутку (доходу) державними унітарними підприємствами та їх об'єднаннями затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 23 лютого 2011 року №    138 (далі - Порядок №    138).
Згідно пункту 1 Порядку №138, частина чистого прибутку (доходу), що відраховується державними унітарними підприємствами та їх об'єднаннями (крім державного підприємства обслуговування повітряного руху України «Украерорух» відповідно до Закону України "Про приєднання України до Багатосторонньої угоди про сплату маршрутних зборів" (1341-15), а також державних підприємств "Міжнародний державний центр "Артек" і "Український дитячий центр "Молода гвардія") до державного бюджету за відповідний період, визначається виходячи з обсягу чистого прибутку (доходу), розрахованого згідно з положеннями (стандартами) бухгалтерського обліку, у розмірі: 30 відсотків - державними підприємствами, що є суб'єктами природних монополій, та державними підприємствами, плановий розрахунковий обсяг чистого прибутку яких перевищує 50 млн. гривень; 15 відсотків - іншими державними унітарними підприємствами.
Пунктами 2, 3 Порядку №138 визначено, що частина чистого прибутку (доходу), що підлягає сплаті до державного бюджету, визначається державними унітарними підприємствами та їх об'єднаннями відповідно до форми розрахунку, встановленої Державною податковою службою, та зазначається у декларації з податку на прибуток підприємства.
Форму Розрахунку частини чистого прибутку (доходу), що підлягає сплаті до державного бюджету державними унітарними підприємствами та їх об'єднаннями, затверджено наказом Державної податкової адміністрації України від 16 травня         2011 року №285 та зареєстровано в Міністерстві юстиції України 31 травня 2011 року №643/19381.
Розрахунок частини чистого прибутку (доходу) разом з фінансовою звітністю, складеною відповідно до положень (стандартів) бухгалтерського обліку, подається державними унітарними підприємствами та їх об'єднаннями до органів державної податкової служби у строк, передбачений для подання декларації з податку на прибуток підприємств.
Частина чистого прибутку (доходу) сплачується державними унітарними підприємствами та їх об'єднаннями до державного бюджету наростаючим підсумком щоквартальної фінансово-господарської діяльності за відповідний період у строк, встановлений для сплати податку на прибуток підприємств.
Тобто, частина чистого прибутку визначається за результатами фінансово-господарської діяльності, розраховується за правилами бухгалтерського обліку та формою розрахунку, встановленої Державною податковою службою, та декларується і сплачується у строк та в порядку, передбачені для податку на прибуток підприємств.
Таким чином, порядок сплати частини чистого прибутку (доходу) встановлюється Кабінетом Міністрів України, а форма розрахунку частини чистого прибутку (доходу), що підлягає сплаті до бюджетів за результатами щоквартальної діяльності, встановлюється ДПА України.
Отже, державні унітарні підприємства та їх об'єднання визначають частину чистого прибутку (доходу), що підлягає сплаті до державного бюджету, згідно із формою розрахунку, яка затверджена Державною податковою службою, та подають її до органу державної податкової служби, на який покладено контроль за справляння цього платежу, протягом 40 календарних днів, що настають за останнім календарним днем звітного (податкового) періоду.
Разом з тим, обов'язок подавати до податкового органу відповідні розрахунки, передбачений наказом Державної податкової адміністрації України від 16 травня 2011 року №285, не поширюється на державні та комунальні підприємства, які здійснюють сплату частину прибутку до бюджету у розмірах установлених відповідними місцевими радами.
Враховуючи те, що встановлений обов'язок щодо сплати частини чистого прибутку суб'єктами господарювання до бюджету не є грошовим зобов'язанням, в розумінні Податкового кодексу України, то встановлена статтею 126 Податкового кодексу України відповідальність платників податків, зборів (обов'язкових платежів) у вигляді штрафу не поширюється на сплату зазначеного платежу.
Строки сплати частини прибутку, встановлені пунктом 2 Порядку №138, відповідають строкам сплати податку на прибуток, однак, подання держпідприємствами розрахунків частини прибутку здійснюється за формою, визначеною наказом Державної податкової адміністрації України від 16 травня 2011 року №285  однак, відповідальність за їх несплату Податковим кодексом України не передбачена.
Суд апеляційної інстанції, дійшов правильного висновку відносно  того, що частина прибутку (доходу), що сплачується до державного бюджету підприємствами, перелік та розмір яких встановлений Законом України "Про Державний бюджет України на 2016 рік" - хоча і є обов'язковим до сплати цими підприємствами, не включено до переліку загальнодержавних чи місцевих податків і зборів (обов'язкових платежів), визначеного статями 9 та 10 Податкового кодексу України, а тому вказаний платіж не є податковим зобов'язання. Враховуючи це, а також норми статті 126 Податкового кодексу України, згідно з якою у разі якщо платник податків не сплачує узгоджену суму грошового зобов'язання протягом строків, визначених цим Кодексом, такий платник податків притягується до відповідальності у вигляді штрафу, у відповідача не було законних підстав для застосування штрафних санкцій, оскільки платіж (частина прибутку (доходу), що відраховується державними підприємствами до бюджету, не є податковим зобов'язанням, хоча декларування та сплата цього платежу здійснюється у порядку, передбаченому для податку на прибуток підприємств, а контроль за його відрахуванням покладено на Державну фіскальну службу згідно із постановою Кабінету Міністрів України від 16 лютого 2011 року №106 "Деякі питання ведення обліку податків і зборів (обов'язкових платежів) та інших доходів бюджету".
Таким чином, викладене свідчить про те, що позивачем не було допущено порушення вимог пункту 57.1 статті 57 Податкового кодексу України, а отже відсутні підстави для застосування санкцій передбачених статтею 126Податкового кодексу України.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 349 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої та (або) апеляційної інстанцій без змін, а скаргу без задоволення.
Суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій (частина перша статті 350 Кодексу адміністративного судочинства України).
З огляду на зазначене, колегія суддів приходить до висновку, що при ухваленні оскаржуваного судового рішення, суд апеляційної інстанції не допустив порушень норм матеріального та процесуального права, які могли б бути підставою для скасування судового рішення, а тому касаційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби у Хмельницькій області на постанову Вінницького апеляційного адміністративного суду від 14 грудня 2017 року слід залишити без задоволення.
Керуючись статтями 341, 343, 349, 350, 355, 356, 359, пунктом 4 частини першої Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України, суд,
П О С Т А Н О В И В:
Касаційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби у Хмельницькій області, залишити без задоволення, а постанову Вінницького апеляційного адміністративного суду від  14 грудня 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

...........................

...........................

...........................

І.Я.Олендер
І.А. Гончарова 
 Р.Ф. Ханова ,
Судді Верховного Суду