Постанова 
Іменем України
 
12 березня 2018 року
м. Київ
 
справа № 335/3433/16-ц
 
провадження № 61 - 4316 св 18
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду Антоненко Н. О. (суддя-доповідач), Журавель В. І., Крата В. І.,
 
Учасники справи:
 
позивач - ОСОБА_4,
відповідач - ОСОБА_5,
 
розглянувши в попередньому судовому засіданні в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_4 на рішення апеляційного суду Запорізької області від 12 грудня 2017 року в складі колегії суддів Крилової О. В., Кухаря С. В., Трофимової Д. А.,
 
ВСТАНОВИВ :
 
07 травня 2016 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_5 про стягнення додаткових витрат на утримання неповнолітніх дітей.
 
В обґрунтування позову ОСОБА_4 зазначала, що 24 липня 2014 року між нею та ОСОБА_5 зареєстровано шлюб. Від шлюбу вони мають двох дітей: ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1               та ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2            (далі - діти).
 
У зв'язку із хронічними захворюваннями дітей в ОСОБА_4 виникають додаткові витрати, пов'язані з їх лікуванням, та додаткові витрати, пов'язані з розвитком здібностей дітей.
 
ОСОБА_5 в добровільному порядку відмовляється брати участь у додаткових витратах.
 
Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 15 серпня 2017 року у складі судді Воробйова А. В. позовні вимоги ОСОБА_4 задоволено частково. 
 
Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 додаткові витрати:
 
-         на утримання сина ОСОБА_6: на лікування хронічних захворювань - 183, 21 грн щомісяця та на додаткове гіпоалергенне харчування - 1410, 60 грн впродовж трьох років; на розвиток здібностей - 290 грн та на заняття з психологом - 600 грн щомісяця до досягнення ОСОБА_6 семирічного віку;
 
-         на утриманнясинаОСОБА_7:на лікування хронічних захворювань - 146, 25 грн щомісяця впродовж шести років; на додаткове використання гіпоалегренної молочної суміші - 468 грн, на лікувальний масаж - 100 грн щомісяця до досягнення ОСОБА_7 трирічного віку; на додаткове гіпоалергенне харчування - 997, 05 грн впродовж шести років; на розвиток здібностей - 290 грн щомісяця до досягнення ОСОБА_7 семирічного віку.
 
В задоволенні інших позовних вимог ОСОБА_4 відмовлено.
 
Суд першої інстанції під час ухвалення вказаного рішення виходив із того, що в позивача наявні додаткові витрати, зумовлені особливими обставинами - хронічними захворюваннями дітей, їх лікуванням та необхідністю розвитку їх здібностей.
 
Рішенням Апеляційного суду Запорізької області від 12 грудня 2017 року у складі колегії суддів Крилової О. В., Кухаря С. В., Трофимової Д. А. скасовано рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 15 серпня 2017 року та ухвалено нове рішення, яким в задоволенні позову ОСОБА_4 про стягнення додаткових витрат на утримання неповнолітніх дітей відмовлено.
 
Апеляційний суд виходив із того, що в дітей немає інвалідності, доказів наявності в дітей особливих здібностей ОСОБА_4 не надала, не довела необхідність санаторного лікування дітей в майбутньому та відповідних щомісячних витрат, а тому підстави для стягнення додаткових витрат на утримання неповнолітніх дітей відсутні. 
 
02 січня 2018 року ОСОБА_4 подала до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій просить скасувати рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції.
 
Касаційна скарга мотивована тим, що суд апеляційної інстанції ухвалив необґрунтоване рішення, неправильно застосував норми матеріального права та порушив норми процесуального права.
 
05 лютого 2018 року суддею Другої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду відкрито касаційне провадження в даній справі.
 
Статтею 338 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) визначено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.
 
Перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення касаційної скарги та скасування оскаржуваного судового рішення. 
 
Відповідно до вимог частин першої, другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недоведеність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. 
 
Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції. 
 
Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права. 
 
Наведені в касаційній скарзі доводи не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права. 
 
Встановлено, що відповідно до свідоцтва про одруження від 24 липня                        2014 року серії І-ЖС № 117225 ОСОБА_4 та ОСОБА_5 перебувають в зареєстрованому шлюбі та мають двох дітей: ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2. 
 
ОСОБА_4 та ОСОБА_5 проживають окремо. Діти проживають з матір'ю - ОСОБА_4
 
У провадженні Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про розірвання шлюбу.
 
На підставі рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя               від 17 грудня 2015 року з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 стягуються аліменти на утримання дітей у розмірі 1/3 частини його заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 05 листопада 2015 року та до досягнення ОСОБА_6 повноліття. 
 
Відповідно до довідки від 29 жовтня 2015 року № 381, виданої Запорізьким державним медичним університетом, ОСОБА_4 працює в Запорізькому державному медичному університеті на посаді асистента кафедри та                       з 21 грудня 2014 року по 08 вересня 2017 року перебувала у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку.
 
За змістом статті 185 Сімейного кодексу України обов'язок участі батьків у додаткових витратах на дітей обумовлений наявністю особливих обставин (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).
 
На підтвердження стану здоров'я дітей та рекомендацій щодо їх лікування ОСОБА_4 надала листи комунального закладу «Центр первинної медико-санітарної допомоги № 10» від 12 лютого 2016 року № 01-8/245 про стан здоров'я дітей, виписки з медичних амбулаторних карток дітей за формою № 027/о від 16 червня 2016 року та консультативні висновки лікарів. Проте, надані докази не дають підстав для висновку про наявність у дітей захворювань та особливих здібностей, які б обумовлювали необхідність стягнення додаткових витрат на їх утримання.
 
ОСОБА_4 не надала доказів на підтвердження того, що навчання дітей у розвиваючій групі та заняття з психологом обумовлені необхідністю розвивати здібності дітей, а також, що діти страждають такими захворюваннями, які зумовили б необхідність придбання додаткових гіпоалергенних харчових продуктів до їх основного раціону харчування.
 
Враховуючи положення статей 180, 181, 185 Сімейного кодексу України, статей 57, 58, 60 ЦПК України апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку, що підстави для задоволення позовних вимог відсутні, оскільки ОСОБА_4 не надала докази на підтвердження наявності особливих обставин, які зумовлюють відповідні додаткові витрати.
 
Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку, що оскаржуване рішення ухвалено без дотримання норм матеріального та процесуального права. 
 
Враховуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку про наявність передбачених частиною третьою статті 401 ЦПК України підстав для залишення касаційної скарги без задоволення, а оскаржуваного рішення апеляційного суду - без змін.
 
Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду
 
ПОСТАНОВИВ :
 
Касаційну скаргу ОСОБА_4 на рішення апеляційного суду Запорізької області від 12 грудня 2017 року залишити без задоволення.
 
Рішення апеляційного суду Запорізької області від 12 грудня 2017 року залишити без змін.
 
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.
 
Судді:                                                                                                Н. О. Антоненко
 
                                                                                                            В. І. Журавель
 
                                                                                                            В. І. Крат