ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 квітня 2018 року 
м. Київ

Справа №  914/802/17 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Краснова Є.В. - головуючого, Мачульського Г.М., Кушніра І.В.,

за участю секретаря судового засідання - Шевченко Н.А.,

розглянувши касаційну скаргу Заступника прокурора Львівської області на постанову Львівського апеляційного господарського суду від 11.10.2017 та рішення Господарського суду Львівської області від 11.07.2017 у справі 

за позовом Городоцької місцевої прокуратури Львівської області в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Львівській області до             1. Фізичної особи - підприємця Чабан Олександри Василівни, 2. Фізичної особи - підприємця Клецко Євгенії Євгенівни, 3. Городоцької районної державної адміністрації про визнання договору оренди землі недійсним та зобов'язання повернути земельну ділянку,

за участю представників:
від позивача  - не з'явилися, 
від відповідача  1 - Котягін А.С.,
від відповідача  2 - Котягін А.С.,
від відповідача  3 - не з'явилися,
від Генеральної прокуратури України - Гришина Т.А.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог і рішень судів першої та апеляційної інстанцій
Городоцька місцева прокуратура Львівської області в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Львівській області звернулась до господарського суду Львівської області з позовом до Фізичної особи - підприємця Чабан Олександри Василівни (далі - відповідач - 1, ФОП Чабан О.В.), Фізичної особи - підприємця Клецко Євгенії Євгенівни (далі - відповідач - 2, ФОП Клецко Є.Є.), Городоцької районної державної адміністрації (далі - відповідач - 3, Городоцька РДА) про визнання договору оренди землі недійсним та зобов'язання повернути земельну ділянку.

Позов мотивовано тим, що при укладенні договору оренди земельної ділянки нормативна грошова оцінка земельної ділянки, яка є основою для визначення розміру орендної плати для земель державної та комунальної власності не проводилася, а тому договір оренди в цій частині суперечить приписам чинного законодавства.

Рішенням Господарського суду Львівської області від 11.07.2017 (суддя            Березяк Н.Є.) в задоволенні позову відмовлено.
Рішення суду мотивоване тим, що під час визначення розміру орендної плати при укладенні оскаржуваного договору не проводилася нормативна грошова оцінка земельної ділянки, яка в силу статті 13 Закону України "Про оцінку земель" є основою для її визначення. З цих підстав, суд першої інстанції визнав обґрунтованими доводи прокурора про невідповідність оскаржуваного договору оренди землі вимогам законодавства України. Проте відмовив у позові, застосувавши наслідки спливу строку позовної давності, які визначені частиною 1 статті 261 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України). При цьому судом взято до уваги, що Головним управлінням Держгеокадастру у Львівській області, як позивачем у справі, не заявлялось клопотання про поновлення строку позовної давності, а також те, що зміна уповноваженого органу на здійснення відповідних функцій держави, не є підставою для зміни порядку перебігу строку позовної давності.

Постановою колегії суддів Львівського апеляційного господарського суду від 11.10.2017 у складі: Бойко С.М., Бонк Т.Б., Якімець Г.Г. рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Короткий зміст вимог касаційної скарги
Заступник прокурора Львівської області у касаційній скарзі просить рішення та постанову попередніх судових інстанцій скасувати, прийняти нове рішення, яким позов задовольнити. 

Узагальнені доводи особи, яка подала касаційну скаргу
Скарга мотивована неправильним застосуванням та порушенням судами норм чинного законодавства, зокрема, статей 261, 267 ЦК України. Прокурор наголошує, що строк позовної давності не пропущено, оскільки строк позовної розпочинається з моменту коли про порушення своїх прав дізнався орган уповноважений державою на здійснення відповідних функцій щодо розпорядження земельними ділянками - позивач у справі.

Представник Генеральної прокуратури України у судовому засіданні підтримав вимоги касаційної скарги.

Узагальнений виклад позиції інших учасників справи
ФОП Клецко Є.Є. та ФОП Чабан О.В. у відзиві на касаційну скаргу просять  рішення та постанову попередніх судових інстанцій залишити без змін наголошуючи на їх законності і обґрунтованості.

Представник ФОП Клецко Є.Є. та ФОП Чабан О.В. у судовому засіданні заперечив проти задоволення касаційної скарги.

Доводи, за якими суд касаційної інстанції погодився або не погодився з висновками суду першої та апеляційної інстанцій
Відповідно до частин 1, 2 статті 300 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права. Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

Переглянувши у касаційному порядку на підставі встановлених фактичних обставин справи судові рішення, враховуючи визначені ГПК України межі такого перегляду, суд касаційної інстанції виходить із наступного.

Судами попередніх інстанцій при розгляді справи встановлено, що розпорядженням голови Городоцької РДА від 18.11.2004 № 774 "Про вилучення земель, затвердження проекту відведення земель та передачу їх в оренду п/п Клецко Є.Є. та Чабан О.В. для створення рибного господарства" вилучено у ТОВ фірми "Галич ЛТД" земельну ділянку площею 22,5 га, розташовану за межами населених пунктів на території Великолюбинської селищної ради і віднесено її до складу земель запасу (п.1), а також затверджено проекти відведення земель, розроблені ТОВ "Геокомп" та передано приватним підприємцям Клецко Є.Є. та Чабан О.В. в довгострокову оренду терміном на 49 років для створення рибного господарства, зокрема, земельну ділянку розташовану за межами населених пунктів на території Великолюбинської селищної ради площею 22,5 га.

23.11.2004 між Городоцькою РДА (орендодавець) та ФОП Чабан О.В., ФОП Клецко Є.Є (орендарі) укладено договір оренди земельної ділянки відповідно до п.1.1 якого орендодавець передає, а орендарі приймають у довгострокове, платне користування земельну ділянку площею 22,5 га заболочених пасовиськ із земель запасу, згідно з планом землекористування, розташовану за межами населених пунктів на території Великолюбінської селищної ради. Кадастровий номер земельної ділянки: 4620955300:02:000:0001.

Згідно п. 2.1 договору земельна ділянка передається для створення рибного господарства. Ділянка виділена в натурі (на місцевості) у встановленому законом порядку. Орендарям надається право проводити поліпшення стану земельної ділянки з метою ефективного користування нею за обраним видом використання.

Договір укладено терміном на 49 років - з 23.11.2004 по 23.11.2053. По закінченні терміну договору орендарі мають переважне право на поновлення договору на новий термін. У цьому разі зацікавлена сторона повинна повідомити письмово другу сторону про бажання щодо продовження дії договору на новий термін не пізніше, ніж за два місяці до його закінчення. Умови цього договору зберігають чинність на строк його дії у випадках, коли після набуття чинності договором, законодавством встановлені інші правила, ніж передбачені договором. При переході права власності на землю від орендодавця до іншої особи договір оренди зберігає чинність для нового власника. При зміні орендарів договір оренди не зберігається (п.2.2 договору).

За змістом п.2.3 договору, плата за землю перераховується щорічно у вигляді орендної плати у розмірі 526,05 грн на розрахунковий рахунок орендодавця. При цьому загальна сума орендної плати за період дії цього договору складає                25 776,45 грн. Зміна форми чи розміру орендної плати, як однієї з істотних умов договору, оформлюється шляхом внесення змін та доповнень до договору лише за взаємною згодою сторін. На будь-яку суму орендної плати, яка не була сплачена у строки визначені цим договором нараховуються річні проценти за подвійною ставкою Національного банку України, несплаченої суми за кожний наступний день, доки сума простроченої орендної плати не буде повністю сплачена. У разі визнання недійсним договору оренди земельної ділянки, одержана орендодавцем орендна плата за фактичний строк оренди землі не повертається.

Договір посвідчено нотаріально та зареєстровано в реєстрі за № 2565. Крім цього, договір зареєстровано в Книзі записів реєстрації договорів оренди землі за № 04.04.450.00276 від 14.12.2004.

Посилаючись на те, що при укладенні спірного договору оренди земельної ділянки нормативна грошова оцінка земельної ділянки, яка є основою для визначення розміру орендної плати для земель державної та комунальної власності не проводилася, тому договір оренди суперечить приписам чинного законодавства, прокурор звернувся до суду з даним позовом.

Суди попередніх інстанцій, установивши, що нормативно-грошова оцінка спірної земельної ділянки при укладенні оскаржуваного договору не проводилась, дійшли висновку, що оскаржуваний договір оренди суперечить приписам статей 15, 21 Закону України "Про оренду землі", статей 23, 24 Закону України "Про плату за землю", статті 13 Закону України "Про оцінку земель" (в редакції на час укладення оскаржуваного договору) щодо обов'язковості проведення нормативно-грошової оцінки земельних ділянок державної та комунальної власності для визначення розміру орендної плати. 

При цьому суди зазначили про обґрунтованість посилання ФОП Чабан О.В. і ФОП Клецко Є.Є. на сплив позовної давності для звернення прокурора до суду за захистом порушеного права.

Колегія суддів зазначає, що у ЦК України позовну давність визначено як строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (ст. 256). Тобто позовна давність встановлює строки захисту цивільних прав.

Статтею 257 ЦК України загальна позовна давність установлена тривалістю у три роки.

Разом із тим частинами 1, 2 статті 29 ГПК України (в редакції на час звернення прокурора до суду) встановлено, що прокурор бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може  вступити за своєю ініціативою у справу, порушену за позовом інших осіб, на будь-якій стадії її розгляду для представництва інтересів громадянина або держави.  У разі прийняття господарським судом позовної заяви, поданої прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, зазначений орган набуває статусу позивача.
Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що прокурор здійснює представництво органу, в інтересах якого він звертається до суду, на підставі закону (процесуальне представництво), а тому положення закону про початок перебігу позовної давності поширюється й на звернення прокурора до суду із заявою про захист державних інтересів. Але при цьому закон не наділяє прокурора повноваженнями ставити питання про поновлення строку позовної давності за відсутності такого клопотання з боку самої особи, в інтересах якої прокурор звертається до суду.

Відповідно до статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. 
 
Для правильного застосування частини 1 статті 261 ЦК України при визначенні початку перебігу позовної давності має значення не тільки безпосередня обізнаність особи про порушення її прав, а й об'єктивна можливість цієї особи знати про обставини порушення її прав. 

За змістом наведених положень закону статей позовна давність є строком пред'явлення позову як безпосередньо особою, право якої порушене, так і тими суб'єктами, які уповноважені законом звертатися до суду з позовом в інтересах іншої особи -  носія порушеного права (інтересу).

При цьому як у випадку пред'явлення позову самою особою, право якої порушене, так і в разі пред'явлення позову в інтересах цієї особи іншою уповноваженою на це особою, відлік позовної давності обчислюється з одного й того самого моменту - коли особа довідалася або могла довідатися про порушення її права або про особу, яка його порушила.

Таким чином, положення закону про початок перебігу позовної давності поширюється й на звернення прокурора до суду із заявою про захист державних інтересів (аналогічну правову позицію висловив Верховний Суд України у постановах від 17.02.2016 у справі № 6-2407цс15,  від 01.07.2015 у справі             № 6-178гс15, від 23.12.14 у справі № 3-194гс14).

Судами встановлено, що на момент укладення оскаржуваного договору  оренди землі уповноваженим органом держави щодо розпорядження цими землями, в силу вимог чинної на той час статті 122 та пункту 12 Розділу Х "Перехідні положення" Земельного кодексу України (далі - ЗК України) була Городоцька РДА. Внаслідок змін в чинному законодавстві України до ГУ Держгеокадастру у Львівській області перейшли повноваження Городоцької РДА щодо розпорядження спірною земельною ділянкою і здійснення контролю за нею.

При цьому в спірних правовідносинах суб'єктом прав є саме держава, а не її конкретний орган, а тому зміна уповноваженого органу не змінює порядок перебігу позовної давності (аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 24.01.2018 у справі № 914/802/17).

Визначаючи початок перебігу позовної давності в даній справі, слід враховувати, коли про порушене право дізналась держава в особі уповноваженого органу, а не конкретний орган, який виконував відповідні функції в той чи інший час та змінювався в результаті прийняття нових нормативних актів. 

Відтак, при дослідженні питання пропуску позовної давності в даному спорі слід з'ясувати, коли про порушення своїх прав довідалася держава в особі уповноваженого органу.

Судами встановлено, а матеріалами справи підтверджується той факт, що про порушення прав держави уповноважений орган держави (Городоцька РДА) знав на момент укладення оскаржуваного договору, оскільки йому про відсутність нормативно-грошової оцінки спірної земельної ділянки було відомо з проектів відведення землі, який він затверджував 18.11.2004, а представник цього уповноваженого органу держави підписав оскаржуваний договір та мав його примірник.

Враховуючи зазначене, суди попередніх інстанцій дійшли вірного висновку, що перебіг позовної давності необхідно рахувати з часу, коли саме Городоцька РДА довідалась або могла довідатись про порушення прав держави, а не з моменту, коли ГУ Держгеокадастру у Львівській області (як позивач в особі якого в інтересах держави звернувся прокурор) довідалось про порушення прав.

Суди попередніх інстанції дійшли також правильного висновку, що для держави в особі її уповноваженого органу (Городоцької РДА) строк позовної давності за вимогами про визнання недійсним договору оренди  почав свій перебіг з моменту укладення оскаржуваного договору та закінчився 23.11.2007, а тому наявні підстави для відмови у позові про визнання недійсним цього договору у зв'язку зі спливом строку позовної давності та наявності заяви відповідачів про застосування наслідків такого сливу.

Колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що згідно практики ЕСПЛ щодо принципів "належного урядування" і правової визначеності, відповідно до якої повноваження державних органів з перегляду власних рішень, включаючи випадки виявлення помилки, які не обмежено жодними часовими рамками, мають суттєвий негативний вплив на юридичну визначеність у сфері цивільних правовідносин, а ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу (справи "Рисовський проти України", "Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки", "Гаші проти Хорватії", "Тошкуце та інші проти Румунії"), зважаючи на укладення оскаржуваного договору більш як 12 років тому, безпосередню участь уповноваженого органу держави в укладенні такого договору, а також наявну можливість у такого органу виправити свою помилку та захистити права держави шляхом визначення нормативно-правової оцінки спірної земельної ділянки та внесення відповідних змін до договору в порядку пункту 7.3 цього договору.

Аргумент скаржника про те, що суди помилково застосували положення закону щодо правонаступництва  до публічних правовідносин з огляду на таке.

Виходячи з положень статей 13 і 14 Конституції України, статей 177, 181, 324, глави 30 ЦК України, статті 148 Господарського кодексу України (далі - ГК України), земля та земельні ділянки є об'єктами цивільних прав, а держава та територіальні громади через свої органи беруть участь у земельних відносинах з метою реалізації цивільних та інших прав у приватноправових відносинах, тобто прав власника земельних ділянок. 

З положень статей 13, 14, 140, 142, 143 Конституції України, статей 11, 16, 167, 169, 374 ЦК України, статей 2, 8, 48, 133, 148, 152, 197 ГК України, статей 80, 84, 123, 124, 127, 128 ЗК України випливає, що органи виконавчої влади або органи місцевого самоврядування у правовідносинах щодо розпорядження земельними ділянками державної та комунальної власності (наданні земельних ділянок громадянам та юридичним особам у власність або в користування, відчуженні земельних ділянок державної або комунальної власності, укладенні, зміні, розірванні договорів купівлі-продажу, ренти, оренди земельної ділянки та інших договорів щодо земельних ділянок, встановленні сервітуту, суперфіцію, емфітевзису, в тому числі прийнятті державними органами та органами місцевого самоврядування відповідних рішень) діють як органи, через які держава або територіальна громада реалізують повноваження власника земельних ділянок. Реалізуючи відповідні повноваження, державні органи або органи місцевого самоврядування вступають з юридичними та фізичними особами у цивільні та господарські правовідносини. Отже, у таких відносинах держава або територіальні громади є рівними учасниками земельних відносин з іншими юридичними та фізичними особами, у тому числі з суб'єктами підприємницької діяльності.

Таким чином, доводи касаційної скарги про порушення і неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального законодавства при прийнятті оскаржуваних судових актів не знайшли свого підтвердження, у зв'язку з чим відсутні підстави для зміни чи скасування законних рішення місцевого та постанови апеляційного господарських судів.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що постанова апеляційної інстанції, якою залишено без змін рішення суду першої інстанції про відмову в позові, відповідає нормам чинного законодавства і має бути залишена без змін.

Судові витрати.
В зв'язку із відмовою у задоволенні касаційної скарги витрати зі сплати судового збору за подачу касаційної скарги покладаються на скаржника.

Керуючись статтями 300, 301, 306, 308, 309, 314, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну  скаргу  Заступника прокурора Львівської області залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Львівської області від 11.07.2017 та постанову Львівського апеляційного господарського суду від 11.10.2017 у справі                       № 914/802/17 залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                                                 Є.  Краснов

Судді:                                                                                                    Г.  Мачульський

                                                                                                     І.  Кушнір