ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 квітня 2018 року 
м. Київ

Справа №  910/9805/17 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Берднік І.С. - головуючого, Міщенка І.С., Сухового В.Г.,

за участю секретаря судового засідання - Корнієнко О.В.,

за участю представників:

Державного підприємства "Українське
авіаційно-транспортне підприємство "Хорів-АВІА" - Тарасова А.Г.,

Приватного акціонерного товариства
"Авіакомпанія "Українські вертольоти" - Мога М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Державного підприємства "Українське авіаційно-транспортне підприємство "Хорів-АВІА"

на постанову Київського апеляційного господарського суду від 18.10.2017 (у складі колегії суддів: Коротун О.М.(головуючий), Гаврилюк О.М., Майданевич А.Г.)  
та рішення Господарського суду міста Києва від 21.08.2017 (суддя Літвінова М.Є.)

у справі № 910/9805/17
за позовом Державного підприємства "Українське авіаційно-транспортне підприємство "Хорів-АВІА"
до Приватного акціонерного товариства "Авіакомпанія "Українські вертольоти" 
про стягнення 1 013 079,07 грн,

ВСТАНОВИВ:

У червні 2017 року Державне підприємство "Українське авіаційно-транспортне підприємство "Хорів-АВІА" (далі - ДП "УАТП "Хорів-АВІА") звернулося до суду з позовом до Приватного акціонерного товариства "Авіакомпанія "Українські вертольоти" (далі - ПрАТ "Авіакомпанія "Українські вертольоти") про стягнення 1 013 079,07 грн, у тому числі: 950 730,90 грн основного боргу, 44 255,82 грн пені, 13 182,99 грн інфляційних втрат і 4 909,36 грн 3% річних, у зв'язку з неналежним виконанням відповідачем умов договору № УВ.АРВ-12-001 оренди державного майна - вертольоту МІ-8МТ, укладеного 27.01.2010 між сторонами, у частині своєчасної та в повному розмірі сплати орендної плати за період з листопада 2016 року по квітень 2017 року.
Рішенням Господарського суду міста Києва від 21.08.2017, залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 18.10.2017, провадження в справі в частині позовних вимог про стягнення пені в сумі 24 612,65 гр,, інфляційних втрат у сумі 13 182,99 грн  і 3% річних в сумі 4 909,36 грн припинено. У решті позову відмовлено.
Судові рішення мотивовано тим, що відповідно до пункту 9 прикінцевих положень Закону України "Про Державний бюджет України на 2016 рік" на 2016 рік зупинено дію норми статті 10 Закону України "Про оренду держаного та комунального майна"  в частині індексації орендної плати, отже, місячний розмір орендної плати за період з січня 2016 року по грудень 2016 року повинен був визначатися позивачем без здійснення відповідних коригувань розміру орендної плати за попередній місяць на індекс інфляції за поточний місяць, у зв'язку з чим розмір місячної орендної плати за вказаний період мав складати 426 771,25 грн (сума орендної плати за грудень 2015 року). Водночас при визначені розміру орендного платежу за користування майном у січні 2017 року підлягає відновленню здійснення індексації, а відтак база для нарахування орендної плати за січень 2017 року, якою є сума у розмірі 426 771,25 грн (розмір орендної плати за попередній місяць - грудень 2016 року) повинна бути індексована на визначений за січень 2017 рік індекс інфляції (101,10%) і складати 431 465,73 грн за січень 2017 року. У період з січня 2016 року по жовтень 2016 року відповідачем було здійснено переплату в розмірі 184 506,25 грн, яка відповідно до п. 5.9 договору оренди мала бути зарахована позивачем у рахунок подальших платежів.
Позивач, починаючи з січня 2016 року безпідставно нараховував орендну плату із застосуванням індексації орендної плати, що в даний період часу не відповідала нормам чинного законодавства. За встановлених обставин сплати відповідачем у повному обсязі завищених рахунків позивача, за висновками суду свідчить про відсутність у відповідача заборгованості зі сплати орендної плати за період з листопада 2016 року по квітень 2017 року, тому у задоволенні позовних вимог в частині стягнення основного боргу в сумі 950 730,90 грн відмовлено. 
З огляду на те, що після порушення провадження у справі відповідач на підставі платіжних доручень від 07.07.2017 № 4544 та від 07.07.2017 № 4545 оплатив позивачу  3% річних та суму  інфляційних втрат за період оренди з листопада 2016 року по квітень 2017 року, суд припинив провадження у справі в частині цих заявлених позовних вимог,  у зв'язку з відсутністю предмета спору на підставі пункту 1-1 частини 1 статті 80 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК; у редакції, до 15.12.2017, чинній на час розгляду справи).
Не погоджуючись із висновками судів першої та апеляційної інстанцій, у листопаді 2017 року ДП "УАТП "Хорів-АВІА" подало касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права і порушення норм процесуального права, просить скасувати постановлені у справі судові рішення та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити
Касаційну скаргу ДП "УАТП "Хорів-АВІА" обґрунтовує зокрема тим, що:
- поза увагою судів залишилася та обставина, що норми пункту 9 прикінцевих положень Закону України "Про Державний бюджет України на 2016 рік" не підлягають застосуванню до спірних правовідносин, оскільки ці норми застосовуються до договорів оренди, які укладаються протягом 2016 року;
-  застосуванням зазначеної вище норми призвело до зміни таких істотних умов договору як орендна плата з урахуванням індексації, що є порушенням статті 10 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" та статті 284 Господарського кодексу України (далі - ГК).
ПрАТ "Авіакомпанія "Українські вертольоти" у відзиві на касаційну скаргу вважає її необґрунтованою, а постановлені у справі судові рішення просить залишити без змін та вказує про правильне застосування судами норм матеріального та процесуального права. 
Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представників учасників справи, дослідивши наведені у касаційній скарзі доводи, заперечення на касаційну скаргу та перевіривши матеріали справи, Верховний Суд вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.
Судами першої та апеляційної інстанцій установлено, що 27.01.2010 року між ДП "УАТП "Хорів-АВІА" (орендодавець) та ПрАТ "Авіакомпанія "Українські вертольоти" (орендар) укладено договір № УВ.АРВ-12-001, за умовами якого орендодавець передає, а орендар на правах оренди приймає в строкове платне володіння та користування окреме індивідуально визначене майно -  вертоліт МІ-8МТ, заводський номер 94708 (далі - ПС), балансова вартість якого становить 853 225,00 грн, з технічним майном, устаткуванням з комплекту 1:1, необхідним для виконання усіх видів авіаційних робіт за цивільними процедурами на території України та за її межами. 
У подальшому сторонами було укладено ряд додаткових угод  від 28.01.2010 № 1, від 05.02.2010 № 2, від 10.11.2010 № 4, від 24.06.2011 № 6, від 17.08.2013 № 7, від 29.05.2015 № 8, якими вносили зміни до деяких умов договору.   
Зокрема, додатковою угодою № 6 сторони змінили пункти 5.1, 5.3, 5.6 договору та визначили, що орендна плата встановлена у розмірі, не меншої, що розрахована відповідно до пункту 7 Методики розрахунку і порядку використання плати за оренду державного майна, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 04.10.1995 року № 786, і становить суму 180 198, 00 грн без ПДВ за базовий місяць розрахунку - лютий 2010 року. Орендна плата за червень 2011 року визначається шляхом коригування орендної плати за базовий місяць на індекси інфляції за період з березня 2010 року по червень 2011 року. Орендна плата за кожний наступний місяць визначається шляхом коригування орендної плати за попередній місяць на індекс інфляції за наступний місяць. Орендар сплачує орендну плату щомісячно до 15-го числа місяця, що йде за розрахунковим у розмірі, який визначений пунктами 5.1 - 5.4 договору з урахуванням пункту 5.13 цього договору шляхом перерахування коштів на розрахунковий рахунок Орендодавця.
Відповідно до пункту 5.5  договору розмір орендної плати може бути змінений за погодженням сторін у випадках, передбачених чинним законодавством.
Пунктом 7.1.7 договору передбачено, що орендар зобов'язується своєчасно й у повному обсязі сплачувати орендну плату в порядку, встановленому договором. 
Додатковою угодою № 7 від 17.08.2013 сторони змінили пункт 2.1 договору та визначили, що строк оренди ПС становить 13 років. Перебіг строку оренди починається з наступного дня після підписання сторонами акта приймання-передавання ПС. Крім того, сторони змінили пункт 15.1 договору та встановили, що цей договір діє з 27.01.2010 до 31.01.2023 включно. 
Відповідно до пунктів 15.2, 15.3 договору його умови зберігають силу протягом усього строку дії, у тому числі у випадках, коли після його укладення законодавством установлено правила, що погіршують становище орендаря. Зміни до умов цього договору або його припинення допускаються за взаємної згоди сторін. Зазначені пропозиції розглядаються протягом одного місяця з дати їх подання до розгляду іншою стороною.
Для сплати орендної плати за період з листопада 2016 року по квітень 2017 року позивачем були складені акти виконаних робіт № 001/82 від 09.12.2016, № 001/83 від 13.01.2017, № 10 від 10.02.2017, № 19 від 10.03.2017, № 28 від 10.04.2017, № 37 від 10.05.2017 та виставлені відповідачу рахунок-фактури № 91 від 09.12.2016, № 2 від 13.01.2017, № 10 від 10.02.2017, № 19 від 10.03.2017, № 28 від 10.04.2017, № 37 від 10.05.2017. 
Позивач стверджує, що відповідач всупереч умов договору належним чином не виконує взяті на себе зобов'язання з оплати орендної плати, внаслідок чого виникла заборгованість за період з листопада 2016 року по квітень 2017 року в сумі 950 730,90 грн. 
Суд першої інстанції, з яким погодився і суд апеляційної інстанції, відмовляючи у задоволенні позовних вимог щодо стягнення суми основного боргу, послався на норми пункту 9 прикінцевих положень Закону України "Про Державний бюджет України на 2016 рік", яким на 2016 рік зупинено дію норми статті 10 Закону України "Про оренду держаного та комунального майна"  в частині індексації орендної плати, і дійшов висновку щодо відсутності такої заборгованості у відповідача з огляду на безпідставне нараховування позивачем протягом 2016 року орендної плати із застосуванням індексації. 
Проте з такими висновками суду погодитися на можна.
За змістом положень статей 626, 627 ЦК договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. 

Згідно з приписами статей 525, 526, 629 ЦК договір є обов'язковим для виконання сторонами, а зобов'язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до  статті 193 ГК суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором. Не допускається одностороння відмова від виконання зобов'язань. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.
За змістом статті 283 ГК за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності.
Істотними умовами договору оренди є: об'єкт оренди (склад і вартість майна з урахуванням її індексації); строк, на який укладається договір оренди; орендна плата з урахуванням її індексації; порядок використання амортизаційних відрахувань; відновлення орендованого майна та умови його повернення або викупу (частина 1 статті 284 ГК).
Разом із тим передача в оренду майна, яке є державною власністю, а також майнові відносини між орендодавцями та орендарями щодо господарського використання такого майна, регулюються Законом України "Про оренду державного та комунального майна". 
Відповідно до цього Закону однією із істотних умов договору оренди державного майна є орендна плата з урахуванням її індексації (стаття 10).
У статті 21 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" зазначено, що розмір орендної плати може бути змінено за погодженням сторін. Розмір орендної плати також може бути змінено на вимогу однієї з сторін, якщо з незалежних від них обставин істотно змінився стан об'єкта оренди, а також в інших випадках, встановлених законодавчими актами України. 
За змістом частини першої статті 651 ЦК зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. 
Статтею 632 ЦК передбачено, що ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін. У випадках, встановлених законом, застосовуються ціни (тарифи, ставки тощо), які встановлюються або регулюються уповноваженими органами державної влади або органами місцевого самоврядування.
Відповідно до частини третьої статті 762 ЦК договором або законом може бути встановлено періодичний перегляд, зміну (індексацію) розміру орендної плати за користування майном.
Ураховуючи наведене, розмір орендної плати може бути змінено за погодженням сторін, а в разі законодавчої зміни її розміру нормами чинного законодавства передбачено можливість внесення відповідних змін до умов договору.
Водночас, передбачені статтею 284 ГК і статтею 10 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" істотні умови договору оренди, зокрема орендна плата з урахуванням її індексації, є обов'язковими для суб'єктів права державної власності, майно яких є об'єктом оренди.
За змістом частини 2 статті 284 ГК  та частини 4 статті 10 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" умови договору оренди зберігають свою силу на весь строк дії договору, а також у разі якщо після його укладення законодавством встановлено правила, що погіршують становище орендаря.
Як вбачається з матеріалів справи, за умовами договору ПрАТ "Авіакомпанія "Українські вертольоти" як орендар прийняло на себе зобов'язання протягом строку дії договору сплачувати орендодавцю орендну плату з урахуванням її індексації (пункти 5.1, 5.3, 5.6) і такий обов'язок відповідача умовами договору не поставлено в залежність від будь-яких обставин. 
Укладений між сторонами договір є дійсним і обов'язковим для виконання сторонами, а отже в силу приписів статті 179 ГК , статей 204, 629 ЦК породжує для його сторін відповідні права та обов'язки, зокрема право ДП "УАТП "Хорів-АВІА" отримати орендну плату з урахуванням її індексації, та обов'язок ПрАТ "Авіакомпанія "Українські вертольоти" як орендаря сплатити цю плату у визначені договором розмірі та строки. 
Посилання судів попередніх інстанцій у судових рішеннях на законодавче зупинення на 2016 рік дії норми статті 10 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" в частині індексації орендної плати, а відтак і відсутність обов'язку у орендаря сплачувати оренду плату у встановленому договором розмірі є безпідставним і таким, що не узгоджуються з характером спірних правовідносин сторін, умовами договору і наведеними вище вимогами чинного законодавства. 
Крім того, слід зазначити, що у рішеннях Конституційного Суду України від 09.07.2007 № 6-рп/2007, від 22.05.2008 № 10-рп/2008 викладено висновок про те, що закон про Державний бюджет України як правовий акт, чітко зумовлений поняттям бюджету як плану формування та використання фінансових ресурсів, має особливий предмет регулювання, відмінний від інших законів України - він стосується виключно встановлення доходів та видатків держави на загальносуспільні потреби, тому цим законом не можуть вноситися зміни, зупинятися дія чинних законів України, а також встановлюватися інше (додаткове) правове регулювання відносин, що є предметом інших законів України, оскільки з об'єктивних причин це створює протиріччя у законодавстві. У разі необхідності зупинення дії законів, внесення до них змін і доповнень, визнання їх нечинними мають використовуватися окремі закони.
При вирішенні спору суди попередніх інстанцій зазначені вище положення чинного законодавства не врахували, поза увагою залишили ті обставини, що відповідних змін чи доповнень, які б передбачали обмеження прав орендодавця на отримання у 2016 році орендної плати у повному обсязі (з урахування її індексації) до Закону України "Про оренду державного та комунального майна" внесено не було, і, пославшись виключно на пункт 9 прикінцевих положень Закону України "Про Державний бюджет України на 2016 рік", не з'ясували обставин належного виконання відповідачем умов договору, не перевірили доводів позивача щодо наявності у відповідача заборгованості за вказаний період і не дали оцінки наданим на підтвердження цього доказам, а відтак дійшли передчасного висновку про наявність підстав для звільнення орендаря державного майна від обов'язку сплачувати у 2016 році орендну плату з урахуванням її індексації та відсутності підстав для задоволення позову.
У зв'язку з наведеним постановлені у справі судові рішення підлягають скасуванню.
За змістом статті 301 ГПК суд касаційної інстанції розглядає справи за правилами розгляду справи судом першої інстанції з урахуванням положень статті 300 цього Кодексу щодо меж розгляду справи, а тому не може встановлювати обставини справи, збирати й перевіряти докази та надавати їм оцінку.
Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 308 ГПК суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій повністю або частково і передати справу повністю або частково на новий розгляд, зокрема за встановленою підсудністю або для продовження розгляду.
Зважаючи на викладене, а також відповідно до положень частини 3 статті 310 ГПК судові рішення постановлені у справі підлягають скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції. 

Керуючись статтями 300, 301, 308, 310, 314, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу Державного підприємства "Українське авіаційно-транспортне підприємство "Хорів-АВІА" задовольнити частково.
.
2. Постанову Київського апеляційного господарського суду від 18.10.2017 та рішення Господарського суду міста Києва від 21.08.2017 у справі № 910/9805/17 скасувати, а справу передати на новий розгляд до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                                                        І.С. Берднік

Судді:                                                                                                    І.С. Міщенко

                                                                                                              В.Г. Суховий