Верховний
Суд

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 лютого 2018 року 
м. Київ

справа №  910/13327/17 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду: 
Чумака Ю.Я. - головуючого,  суддів: Дроботової Т.Б., Краснова Є.В.,
здійснивши розгляд у письмовому провадженні касаційної скарги Приватного акціонерного товариства "Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча" на рішення Господарського суду міста Києва від 10.10.2017 (суддя Демидов В.О.) та постанову Київського апеляційного господарського суду від 06.12.2017 (судді: Куксов В.В., Гаврилюк О.М., Яковлєв М.Л.)
за позовом Приватного акціонерного товариства "Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча"
до    Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця"
про   стягнення 56 644,68 грн,

ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст позовних вимог і рішень судів першої та апеляційної інстанцій
Приватне акціонерне товариство "Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча" (далі - Комбінат) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" (далі - Залізниця) про стягнення 56 644,68 грн збитків, завданих у зв'язку з незбереженням вантажу при перевезенні.
Позовну заяву мотивована тим, що 18.04.2014 між Публічним акціонерним товариством "Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча" (правонаступником якого є Комбінат; покупець) і публічним акціонерним товариством "Авдіївський коксохімічний завод" (постачальник) укладено договір № 370/14Сб/1121, відповідно до умов якого постачальник зобов'язався передати, а покупець - прийняти та оплатити продукцію на умовах, передбачених цим договором.
25.12.2015 між Комбінатом (вантажовласник) і Залізницею (виконавець) укладено договір про організацію перевезень вантажів і проведення розрахунків за перевезення та надані залізним транспортом послуги № 1970/ДФ/10017.
06.04.2017 на станції Маріуполь-Сортувальний Донецької залізниці було складено комерційний акт №  454201/52/290, яким засвідчено недостачу вантажу у вагоні №  55022271 у кількості 5 950 кг, про що в досилочній накладній від 05.04.2017 № 46270468 (до основної накладної від 03.04.2017 № 49318553) зроблено відповідну відмітку.
У комерційному акті №  454201/52/290 зазначено, що на підставі акта загальної форми від 05.04.2017 №  5158 станції Чаплине Придніпровської залізниці здійснювалося комісійне переважування вагону.
За змістом документа: вантаж - коксик всякий. Вага визначена відправником на вагонних вагах: брутто - не зазначено, тара з брусу - 23 000 кг, нетто - 45 950 кг. При переважуванні вага виявилась: брутто - 63 000 кг, тара з брусу - 23 000 кг, нетто - 40 000 кг, що менше наведеної у документі на 5 950 кг.
Вантаження у вагоні нижче рівня бортів на 5-10 см. Поверхня вантажу маркована поздовжньою смугою уздовж вагона вапном. На поверхні вантажу виїмка над 1-2-м люками розміром 2 м х на ширину вагона х 0,3 м у глибину вагона. У місці виїмки маркування немає. Течі вантажу немає. Вагон прибув у технічному відношенні справний.
07.04.2017 на станції Маріуполь-Сортувальний Донецької залізниці було складено комерційний акт № 485604/277, яким засвідчено недостачу вантажу у вагоні № 62006911 у кількості 2 650 кг, про що в накладній від 03.04.2017 №  49318553 зроблено відповідну відмітку.
У комерційному акті №  485604/277 зазначено, що на підставі акта загальної форми від 05.04.2017 №  18 станції Просяна Донецької залізниці на станції Маріуполь-Сортувальний Донецької залізниці здійснювалося комісійне переважування вагону.
За змістом документа: вантаж - коксик всякий. Вага визначена відправником на вагонних вагах: брутто - не зазначено, тара з брусу - 23 400 кг, нетто - 45 550 кг. При переважуванні вага виявилась: брутто - 66 300 кг, тара з брусом - 23 400 кг, нетто - 42 900 кг, що менше наведеної у документі на 2 650 кг.
Вантаження у вагоні на рівні бортів, "шапка". Поверхня вантажу маркована поздовжньою смугою уздовж вагона вапном. Над 1-7-м люками з правого боку по ходу потяга є виїмки розміром 7 800 мм х на ширину вагона х 400 мм у глибину вагону, що не відповідає попутному акту від 05.04.2017 № 18 станції Просяна Донецької залізниці. На станції Маріуполь-Сортувальний Донецької залізниці складено акт загальної форми від 06.04.2017 № 1-128. У місцях виїмок маркування немає. Течі вантажу немає. Вагон прибув у технічному відношенні справний.
07.04.2017 на станції Маріуполь-Сортувальний Донецької було складено комерційний акт № 485604/278, який свідчить про недостачу вантажу у вагоні №  53541363 в кількості 3 050 кг, про що в накладній від 03.04.2017 №49318553 зроблено відповідну відмітку.
У комерційному акті № 485604/278 зазначено, що на підставі акта загальної форми від 05.04.2017 № 18 станції Просяна Донецької залізниці на станції Маріуполь-Сортувальний Донецької залізниці здійснювалося комісійне переважування вагону.
За змістом документа: вантаж - коксик всякий. Вага визначена відправником на вагонних вагах: брутто - не зазначено, тара з брусу - 23  000 кг, нетто - 44  950 кг. При переважуванні вага виявилась: брутто - 64 900 кг, тара з брусу - 23  000 кг, нетто - 41  900 кг, що менше наведеної у документі на 3  050кг.
Вантаження у вагоні на рівні бортів, "шапка". Поверхня вантажу маркована поздовжньою смугою уздовж вагона вапном. Над 1-7-м люками з правого боку по ходу потяга є виїмки розміром 7 800 мм х на ширину вагону х 400 мм у глибину вагону, що не відповідає попутному акту від 05.04.2017 №18 станції Просяна Донецької залізниці. На станції Маріуполь-Сортувальний Донецької залізниці складено акт загальної форми від 06.04.2017 № 1-128. У місцях виїмок маркування немає. Течі вантажу немає. Вагон прибув у технічному відношенні справний.
Позивач зазначив, що вартість 1 тонни вантажу у вагоні № 55022271 відповідно до сертифіката якості та рахунка вантажовідправника від 03.04.2017 №  91473423 становить 6 350,30 грн. (у тому числі ПДВ), виходячи з розрахунку: 1  223 756,28 грн. * 1,2 (загальна сума рахунку, з урахуванням ПДВ): 231,25 т (загальна кількість вантажу згідно з рахунком) = 6 350,30 грн. (у тому числі ПДВ). Отже, вартість втраченого вантажу у вагоні №  55022271 становить 31 942,01 грн.
Вартість 1 тонни вантажу у вагоні №62006911 відповідно до сертифіката якості та рахунка вантажовідправника від 03.04.2017 №91473423 становить 6 350,30 грн. (у тому числі ПДВ), виходячи з розрахунку: 1 223 756,28 грн. * 1,2 (загальна сума рахунку, з урахуванням ПДВ): 231,25 т (загальна кількість вантажу згідно з рахунком) = 6 350,30 грн. (у тому числі ПДВ). Отже, вартість втраченого вантажу в вагоні №62006911 складає 11 049,52 грн.
Вартість 1 тонни вантажу у вагоні №53541363 відповідно до сертифіката якості та рахунку вантажовідправника від 03.04.2017 №91473423 становить 6 350,30 грн. (у тому числі ПДВ), виходячи з розрахунку: 1 223 756,28 грн. * 1,2 (загальна сума рахунку, з урахуванням ПДВ): 231,25 т (загальна кількість вантажу згідно з рахунком) = 6 350,30 грн. (у тому числі ПДВ). Отже, вартість втраченого вантажу у вагоні №53541363 становить 13 653,15 грн.
Рішенням Господарського суду міста Києва від 10.10.2017, залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 06.12.2017, у задоволені позову було відмовлено повністю.
Судові рішення мотивовані тим, що позивач не надав суду належних та допустимих доказів (у розумінні статі 32 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК) у редакції, чинній на час прийняття судових рішень, наявності обставин та підстав для задоволення позовних вимог, зокрема доказів оплати товару (коксику всякого), що перевозив відповідач та який надійшов не у повному обсязі, у зв'язку з чим позивачем не доведено факту завдання йому збитків внаслідок втрати цього товару.
Короткий зміст вимог касаційної скарги
У касаційній скарзі позивач просить скасувати рішення суду першої інстанції і постанову апеляційного суду, справу передати на новий розгляд.
Узагальнені доводи особи, яка подала касаційну скаргу
В обґрунтування своєї правової позиції скаржник посилається на неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій положень статей 920, 924 Цивільного кодексу України (далі - ЦК), статті 314 Господарського кодексу України (далі - ГК), статей 105, 130 Статуту залізниць України.
Порушення судами попередніх інстанцій норм процесуального права, а саме статті 236 ГПК, на думку скаржника, полягає у нез'ясуванні всіх обставин справи та неврахуванні того факту, що спірні правовідносини виникли з договору перевезення (перевезення вантажів залізницею).
Узагальнений виклад позиції інших учасників справи
Залізниця у відзиві на касаційну скаргу просить відмовити у її задоволенні з тих мотивів, що відшкодуванню за втрату чи недостачу вантажу підлягають фактичні збитки, що виникли з вини Залізниці у розмірі дійсної вартості втраченого вантажу (стаття 114 Статуту залізниць України).
Доводи, за якими суд касаційної інстанції погодився або не погодився з висновками суду першої та (або) апеляційної інстанції
Здійснивши перегляд касаційної скарги в письмовому провадженні, перевіривши оскаржені у справі судові рішення, дослідивши наведені у касаційній скарзі доводи, перевіривши наявні матеріали справи щодо правильності застосування господарськими судами попередніх інстанцій норм матеріального і процесуального права, колегія суддів вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
Згідно з частиною 2 статті 924 ЦК перевізник відповідає за втрату, нестачу, псування або пошкодження прийнятих до перевезення вантажу, багажу, пошти у розмірі фактичної шкоди, якщо не доведе, що це сталося не з його вини.
За змістом статті 920 ЦК у разі порушення зобов'язань, що випливають із договору перевезення, сторони несуть відповідальність, встановлену за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами).
Відповідно до статті 314 ГК перевізник несе відповідальність за втрату, нестачу та пошкодження прийнятого до перевезення вантажу, якщо не доведе, що втрата, нестача або пошкодження сталися не з його вини. 
Абзацом 1 статті 110 Статуту залізниць України передбачено, що залізниця несе відповідальність за збереження вантажу від часу його прийняття для перевезення і до моменту видачі одержувачу або передачі згідно з Правилами іншому підприємству.
Абзацом 1 статті 129 Статуту залізниць України встановлено, що обставини, що можуть бути підставою для матеріальної відповідальності залізниці, вантажовідправника, вантажоодержувача, пасажирів під час залізничного перевезення, засвідчуються комерційними актами або актами загальної форми, які складають станції залізниць.
Відповідно до абзацу 2 статті 130 Статуту залізниць України право на пред'явлення до залізниці претензій та позовів, зокрема у разі недостачі, псування або пошкодження вантажу має одержувач - за умови пред'явлення накладної, комерційного акта і документа, що засвідчує кількість і вартість відправленого вантажу.
Частиною 1 статті 623 ЦК встановлено, що боржник, який порушив зобов'язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки.
Відповідно до статті 224 ГК учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб'єкту, права або законні інтереси якого порушено.
Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов'язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.
Згідно з частиною 1 статті 225 ГК до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включається вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства.
За загальним принципом цивільного права особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування (частина 1 статті 22, стаття 611, частина 1 статті 623 ЦК). Для застосування такої міри відповідальності як відшкодування збитків потрібна наявність повного складу цивільного правопорушення, зокрема: протиправна поведінка, дія чи бездіяльність особи; завдання шкоди у результаті такої поведінки (збитки); причинний зв'язок між протиправною поведінкою та збитками; вина правопорушника.
Частиною 2 статті 623 ЦК передбачено, що розмір збитків, завданих порушенням зобов'язання, доказується кредитором.
Відповідно до статті 33 ГПК у редакції, чинній на час прийняття судових рішень, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.
Колегія суддів касаційної інстанції погоджується з висновком судів попередніх інстанцій про те, що рахунок-фактура від 03.04.2017 №91473423, на підставі якого позивач вираховував вартість втраченого вантажу, не є належним та допустимим доказом у розумінні статті 34 ГПК у редакції, чинній на час прийняття судових рішень, дійсної вартості втраченого вантажу.
Мотиви прийняття або відхилення кожного аргументу, викладеного в касаційній скарзі та відзиві на касаційну скаргу 
Колегія суддів вважає помилковими посилання скаржника на те, що суд першої інстанції дійшов хибного висновку про відсутність належних та допустимих доказів оплати позивачем товару та недоведеність факту завдання йому збитків від втрати недовезеного вантажу.
Відповідно до статті 113 Статуту залізниць України за незбереження (втрату, нестачу, псування і пошкодження) прийнятого до перевезення вантажу, багажу, вантажобагажу залізниці несуть відповідальність у розмірі фактично заподіяної шкоди, якщо не доведуть, що втрата, нестача, псування, пошкодження виникли з не залежних від них причин.
Відповідно до статті 924 ЦК, статті 314 ГК та статей 114 і 115 Статуту залізниць України залізниця відповідає за збереження прийнятого до перевезення вантажу у розмірі дійсної вартості втраченого вантажу чи в розмірі тієї суми, на яку було знижено його вартість.
Отже, позивач на підтвердження дійсної вартості втраченого вантажу не може посилатися лише на не оплачений ним рахунок-фактуру від 03.04.2017 №91473423, за відсутності іншого документа відправника, на підтвердження заявленої позивачем (одержувачем) вартості.
Посилання позивача на неправильне застосування судами попередніх інстанцій приписів статей 920, 924 ЦК, статті 314 ГК, статей 105, 130 Статуту залізниць України, не отримали підтвердження під час перегляду справи у касаційному порядку. Щодо доводів скаржника про порушення судами норм статті 236 ГПК у редакції, чинній з 15.12.2017, зазначену норму не могло бути порушено, оскільки під час прийняття оскаржуваних судових рішень діяла інша редакція ГПК.
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги з посиланням на норми права, якими керувався суд
Надаючи правову кваліфікацію доказам, наданим сторонами, з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог і заперечень на них місцевий та апеляційний суди дійшли правильного висновку про недоведеність позовних вимог.
З огляду на викладене колегія суддів вважає правомірним висновок суду першої інстанції, з яким погодився суд апеляційної інстанції, про відмову  у задоволені  позовних вимог.
Згідно з приписами пункту 1 частини 1 статті 308 ГПК у редакції, чинній з 15.12.2017, суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої інстанції та апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення.
Відповідно до частин 1, 2 статті 300 ГПК, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права. Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази. 
Враховуючи межі перегляду справи у касаційній інстанції, колегія суддів Касаційного господарського суду вважає, що доводи, викладені скаржником у касаційній скарзі, не отримали підтвердження під час касаційного провадження, не спростовують висновків судів першої та апеляційної інстанцій щодо відсутності правових підстав для задоволення позову, а фактично зводяться до переоцінки встановлених судом обставин справи, що в силу положень статті 300 ГПК не належить до повноважень касаційної інстанції.
Судовий збір за подання касаційної скарги в порядку статті 129 ГПК слід покласти на скаржника.
Керуючись статтями 300, 301, 308, 309, 315, 317 ГПК, Верховний Суд

ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча" залишити без задоволення.
Рішення Господарського суду міста Києва від 10.10.2017 та постанову Київського апеляційного господарського суду від 06.12.2017 у справі №  910/13327/17 залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                                                          Ю.Я.  Чумак

Судді:                                                                                                    Т.Б.  Дроботова

                                                                                                    Є.В. Краснов