ПОСТАНОВА
Іменем України

23 лютого 2018 року 
Київ
справа №756/9924/17
адміністративне провадження №К/9901/2586/17
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача - Данилевич Н.А.,
суддів: Бевзенка  В.М.,  Шарапи В.М., 
розглянувши в попередньому судовому засіданні касаційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Оболонського районного суду м.Києва від 07.11.2017 (головуючий суддя - Андрейчук Т.В.) та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 04.12.2017 (головуючий суддя - Мєзєнцев Є.І., судді - Літвіна Н.М., Шелест С.Б.) у справі №756/9924/17 за позовом ОСОБА_2 до Інспектора третьої роти  батальйону Управління патрульної поліції у м. Тернополі Департаменту  патрульної поліції  Репели Йосипа Петровича третя особа Управління патрульної поліції у м.Тернополі Департаменту патрульної поліції  про порушення правил дорожнього руху,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_2  20 липня 2017 року звернувся до суду з адміністративним позовом до інспектора третьої роти батальйону Управління патрульної поліції у м. Тернополі Департаменту патрульної поліції  Репели Йосипа Петровича (далі - відповідач), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Управління патрульної поліції у м. Тернополі Департаменту патрульної поліції (далі - третя особа), у якому просив:

- визнати протиправними дії інспектора третьої роти батальйону Управління патрульної поліції у м. Тернополі Репели Й.П. при складанні постанови про накладення адміністративного стягнення від 11 липня 2017 року серії АР №534204 у справі про адміністративне правопорушення, якою ОСОБА_2 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП);
- скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення від 11 липня 2017 року серії АР №534204 у справі про адміністративне правопорушення, якою ОСОБА_2 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП, та закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення.

В обґрунтування своїх позовних вимог ОСОБА_2 (далі - заявник, скаржник) посилався на те, що відповідачем при накладенні на нього адміністративного стягнення були порушені вимоги ст. 268 КУпАП, зокрема заявник був позбавлений можливості знайомитись з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання, користуватись правовою допомогою адвоката чи іншого фахівця в галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги. Також скаржником зазначено, що у справі про адміністративне правопорушення відсутні будь-які докази його винуватості у вчиненні адміністративного проступку. Так відповідач, на думку заявника, при накладенні адміністративного стягнення не виконав вимоги ст. 33 КУпАП та не врахував характер правопорушення, особу порушника та його майновий стан, ступінь його вини та обставини, які могли б пом'якшити або обтяжити його адміністративну відповідальність.

Постановою Оболонського районного суду м. Києва від 07 листопада 2017 року, залишеною без змін Київського апеляційного адміністративного суду від 04 грудня  2017 року,  в задоволенні позову відмовлено. Суд першої інстанції виходив з того, що покликання заявника на те, що він не порушив ч. 1 ст. 122 КУпАП, ґрунтується на припущенні та спростовується зібраними у справі доказами, зокрема, відеофіксацією правопорушення.  Таким чином, при винесенні оскаржуваної постанови, інспектором третьої роти батальйону Управління патрульної поліції у м. Тернополі Департаменту патрульної поліції Репелою Й.П. правомірно було накладено адміністративне стягнення у межах санкції статті ч. 1 ст. 122 КУпАП.

Не погодившись з рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, заявник 14 грудня 2017 року звернувся до суду касаційної інстанції з касаційною скаргою, у якій, посилаючись на порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, просив скасувати рішення та направити справу на новий розгляд.

При цьому, в обґрунтування касаційної скарги заявник зазначив, що судами попередніх інстанцій невірно застосовано норми матеріального права, а саме: п. 2.3 (б), п. 8.2,п. 8.4, п. 33.5 Правил дорожнього руху. Висновки судів першої та апеляційної інстанцій щодо правильності встановлення знаку 5.16 на 158 км ділянці дороги М-12 згідно з вимогами схеми організації дорожнього руху, на думку заявника, суперечить п. 8.2. Правил дорожнього руху та спростовуються матеріалами справи. Так, в підтвердження своїх доводів заявник зазначає, що знак 5.16 на  вказаній ділянці дороги встановлений в неналежному місці, зображення напрямку руху на стрілці знаку 5.16 з лівого ряду не відповідає реальному напрямку руху, що дезорієнтує водія та не дає змоги вчасно обрати напрямок руху.  
Також заявник посилається на порушення судами попередніх інстанцій норм процесуального права, а саме - невідповідності встановленим ст. 159 Кодексу адміністративного судочинства України критеріям обґрунтованості і законності. Так, скаржник покликається на те, що всі докази та обґрунтування, надані стороною відповідача, сприймалися судами як беззаперечні, натомість обґрунтування сторони заявника - відхилялися без пояснення причин.

Ухвалою Верховного Суду від 27 грудня 2017 року відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_2.

У відзиві на касаційну скаргу, отриманому судом 16 січня 2018 року,  Управління патрульної поліції у м. Тернополі Департаменту патрульної поліції  проти змісту і вимог касаційної скарги заперечило та просило залишити касаційну скаргу без задоволення, а рішення судів першої і апеляційної інстанцій - без змін. Так, третьою особою зауважено, що судами вірно застосовано норми як процесуального, так і матеріального права, у повному обсязі з`ясовано обставини, що мають значення для правильного вирішення спору, доведено та всебічно обґрунтовано їх у судових рішеннях. Надано належну оцінку всім доказам, ґрунтуючись на повному та об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності .

Переглянувши судові рішення в межах доводів і вимог касаційної скарги та перевіривши правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального і процесуального права, на підставі встановлених фактичних обставин справи, колегія суддів приходить до висновку, що зазначена касаційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Єдиний порядок дорожнього руху на всій території України, відповідно до Закону України «Про дорожній рух» визначається Правилами дорожнього руху (далі - ПДР), затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306.

Згідно з п. 1.9. ПДР, особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Відповідно до пп. "ґ" п. 8.4 ПДР інформаційно-вказівні знаки запроваджують або скасовують певний режим руху, а також інформують учасників дорожнього руху про розташування населених пунктів, різних об'єктів, територій, де діють спеціальні правила.

Інформаційно-вказівний дорожній знак 5.16 "Напрямки руху по смугах" показує кількість смуг на перехресті і дозволені напрямки руху по кожній з них.

Цей знак застосовується для позначення кількості смуг та дозволених напрямків руху по кожній з них з метою забезпечення ефективного використання транспортними засобами, які рухаються в різних напрямках, смуг проїзної частини, виділених відповідними лініями дорожньої розмітки.

За приписами ч. 1 ст. 122 КупАП <…> порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі п'ятнадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або 50 штрафних балів <…>.

Частиною 1 ст. 222 КУпАП органи Національної поліції уповноважені розглядати справи про адміністративні правопорушення, передбачені ч. 1 ст. 122 КУпАП.

Відповідно до ч. 2 ст. 222 КУпАП від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Процедура оформлення поліцейськими підрозділів патрульної поліції та поліцейськими, на яких покладаються обов'язки із забезпечення безпеки дорожнього руху в окремих регіонах та населених пунктах, де тимчасово відсутня патрульна поліція, матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі визначається Інструкцією з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженою наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07 листопада 2015 № 1395 (далі - Інструкція) .

Пунктом 4 Інструкції передбачено, що у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу.

<…> Постанова виноситься у разі виявлення адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, передбачених частинами першою, другою і третьою статті 122 КУпАП <…> .

Відповідно до абз. 2 п. 5 Інструкції поліцейські складають протоколи про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, передбачені частинами четвертою і сьомою статті 121, частинами третьою і четвертою статті 122, статтями 122-2, 122-4, 122-5, частинами другою і третьою статті 123, статтею 124, частиною четвертою статті 127, статтями 127-1, 130, 139, частиною четвертою статті 140, 188-28 КУпАП.

Як встановлено судами першої та апеляційної інстанцій, 11 липня 2017 року інспектором третьої роти батальйону Управління патрульної поліції у м. Тернополі Департаменту патрульної поліції Репелою Й.П. винесено постанову серії АР №534204, якою на ОСОБА_2 накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 255,00 грн. за вчинення ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП.

Зі змісту постанови вбачається, що 11 липня 2017 року о 15 год. 55 хв. водій ОСОБА_2, керуючи автомобілем Mercedes-Benz E220, д.н.з. НОМЕР_1, на 156-му кілометрі автодороги М-12 Стрий-Знам'янка не виконав вимогу дорожнього знаку 5.16, зі смуги, що вказує напрямок "праворуч", здійснив рух прямо, порушивши пп. «ґ» п. 8.4 ПДР. 

Колегія суддів касаційної інстанції погоджується з висновками судів першої та апеляційної інстанцій, здійснених за результатами дослідження доказів  - відеозапису, який міститься в матеріалах справи, що заявник, керуючи   автомобілем   Mercedes-Benz E220, д.н.з. НОМЕР_1, вчинив адміністративне правопорушення, а саме - не виконав вимоги дорожнього знаку 5.16 "Напрямки руху по смугах" на ділянці автодороги М-12 Стрий-Знам'янка в с. Смиківці Тернопільського району Тернопільської області, здійснивши поворот ліворуч з крайньої правої смуги, що призначена лише для руху прямо.

Судами вірно відхилено доводи заявника, що інформаційно-вказівний дорожній знак 5.16 "Напрямки руху по смугах" на ділянці автодороги М-12 Стрий-Знам'янка в с. Смиківці Тернопільського району Тернопільської області не відповідає дорожній розмітці, а отже, він не міг виконати його вимоги, позаяк відповідно до приписів п. 8.2 Правил дорожнього руху дорожні знаки мають перевагу перед дорожньою розміткою, а тому водій першочергово повинен керуватися саме їх вимогами.

Не заслуговують на увагу доводи скаржника, що знак 5.16 на вказаній ділянці дороги встановлений в неналежному місці, зображення напрямку руху на стрілці знаку 5.16 з лівого ряду не відповідає реальному напрямку руху, що дезорієнтує водія та не дає змоги вчасно обрати напрямок руху. Позаяк вони спростовуються доказами, встановленими судами попередніх інстанцій про належне місце розташування знаку та його візуальну видимість учасникам дорожнього руху. 

Стосовно твердження скаржника щодо безпідставної переваги відповідачу в оцінці доказів, поданих ними суд зауважує, що згідно ч. 1 ст. 86 КАС України в редакції до 15 грудня 2017 року, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. 

Відповідно до ст. 159 КАС України обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин у адміністративній справі, підтверджених такими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Позаяк з матеріалів справи вбачається дослідження судами як фото -, відео матеріалів, так і листів - відповідей на письмові запити заявника, тому Судом відхиляються доводи скаржника щодо необґрунтованості рішень судів попередніх інстанцій. 

Враховуючи вищенаведене, перевіривши доводи, викладені скаржником в касаційній скарзі, суд не вбачає обставин, які б давали підстави ставити під сумнів правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм процесуального права.

Таким чином, враховуючи наявність складу адміністративного правопорушення, вчиненого заявником, і підтвердженого судами першої та апеляційної інстанцій, колегія суддів касаційної інстанції погоджується з висновками судів щодо відмови у задоволенні позовних вимог.

Відповідно до частини 3 статті 343 КАС України, суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Згідно з частиною 1 статті 350 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Керуючись статтями 343, п.1 ч. 1 ст. 349, 350, 355, 356 КАС України, - 

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, постанову Оболонського  районного суду м. Києва від 07 листопада 2017 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 04 грудня 2017 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та не оскаржується.

Головуючий суддя                                                                                    Н. А. Данилевич

Судді                                                                                                        В. М. Бевзенко

                                                                                                           В. М. Шарапа