Постанова
Іменем України
 
6 лютого 2018 року
м. Київ
 
справа № 587/118/15-ц
 
провадження № 61-1008св18
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: 
 
головуючого: Стрільчука В. А.,
суддів: Карпенко С. О., Кузнецова В. О. (суддя-доповідач), Олійник А. С.,
Погрібного С. О.
 
учасники справи:
 
позивач - ОСОБА_3,
відповідач - товариство з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Косівщинська»,
 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційні скарги            ОСОБА_3 та товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Косівщинська» на рішення Сумського районного суду Сумської області від 25 лютого 2016 року у складі  судді Степаненка О. А. та ухвалу апеляційного суду Сумської області від 4 серпня 2016 року у складі суддів Околота Г. М., Левченко Т. А., Собини О. І.,
В С Т А Н О В И В :
 
У січні 2015 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Косівщинська» (далі - ТОВ «Агрофірма «Косівщинська») про розірвання договору оренди землі.
Вимоги за позовом мотивовані тим, що 8 січня 2005 року між нею та ТОВ «Агрофірма «Косівщинська» був укладений договір оренди землі, згідно якого вона надала відповідачу у строкове платне користування належну їй на праві приватної власності земельну ділянку площею 2,72 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.
1 вересня 2009 року між сторонами було укладено додатковий договір до вищевказаного договору оренди землі, за умовами якого було змінено строк дії договору оренди з 5 років до 10 років, а також збільшено орендну плату з 442 грн до 1083 грн 75 коп. за рік. В 2011-2012 роках відповідач не виплачував позивачу орендну плату за користування земельною ділянкою і лише в листопаді 2013 року сплатив їй 1712 грн 89 коп. орендної плати за               2011-2012 року та 1712 грн 89 коп. за 2013 рік, всього 3425 грн 78 коп. З урахуванням умов додаткового договору відповідач повинен був виплатити позивачу орендну плату з урахуванням індексів інфляції за весь час користування ним земельною ділянкою в період з грудня 2006 року по грудень 2013 року у розмірі 5096 грн 92 коп., а фактично виплатив 3425 грн  78 коп, тому сума заборгованості з орендної плати за три роки становить  1671 грн 14 коп.
Уточнивши позовні вимоги, ОСОБА_3 просила розірвати договір оренди землі від 8 січня 2005 року з підстав систематичної несплати орендної плати та стягнути з відповідача на її користь 1671 грн 14 коп. заборгованості з орендної плати, 3% річних у сумі 99 грн 99 коп. та інфляційного збільшення заборгованості у сумі 426 грн 14 коп., а всього 2197 грн 27 коп., а також стягнути судові витрати по справі у сумі 487 грн 20 коп. 
У лютому 2015 року ТОВ «Агрофірма «Косівщинська» звернулося до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_3 про стягнення збитків, стягнення орендної плати та розірвання договору оренди землі.
Вимоги за позовом мотивовані тим, що відповідно до договору оренди землі, укладеного між сторонами, ОСОБА_3 передала належну їй земельну ділянку в оренду для вирощування товарної сільськогосподарської продукції з терміном дії договору 5 років, а відповідно до пункту 1.3. додаткового договору - на 10 років. ОСОБА_3 зобов'язалась не вчиняти дії, які б перешкоджали орендарю користуватися земельною ділянкою (пункт 29 договору). Не дивлячись на це, ОСОБА_3 на підставі договору від            25 жовтня 2011 року передала належну їй земельну ділянку в оренду третій особі - ТОВ «Авіс-Україна». У відповідності з укладеним договором ТОВ «Авіс-Україна» обробляло земельну ділянку ОСОБА_3 протягом                     2013-2014 років, а ТОВ «Агрофірма «Косівщинська» було позбавлено такої можливості. Внаслідок протиправних дій ОСОБА_3 були порушені права ТОВ «Агрофірма «Косівщинська», внаслідок якого товариство понесло збитки в розмірі 13613 грн 26 коп. Крім того ОСОБА_3 отримала від ТОВ «Агрофірма «Косівщинська» орендну плату за користування земельною ділянкою за той період, коли ТОВ «Агрофірма «Косівщинська» не могла з її вини користуватися земельною ділянкою. Тому ТОВ «Агрофірма «Косівщинська» уточнивши у ході судового розгляду справи свої позовні вимоги, просить розірвати договір оренди земельної ділянки, укладений з ОСОБА_3, та стягнути з неї на користь ТОВ «Агрофірма «Косівщинська» 1443 грн 01 коп. виплаченої за 2013 рік орендної плати з врахуванням суми переплати та 13 613 грн 26 коп. збитків, а також судові витрати по справі                 (а.с. 27-36, 77-82). 
 
Рішенням Сумського районного суду Сумської області від 25 лютого 2016 року в задоволенні позову ОСОБА_3 та зустрічного позову ТОВ «Агрофірма «Косівщинська» відмовлено у зв'язку з їх необґрунтованістю. 
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що орендна плата за користування земельною ділянкою ТОВ «Агрофірма «Косівщинська» за            2011 та 2012 роки була виплачена позивачці з порушенням визначених договором строків, однак у повному обсязі з нарахуванням інфляційних і пені, за 2013 рік орендна плата виплачена своєчасно і у повному обсязі. Сам по собі факт несвоєчасної сплати орендної плати не свідчить про систематичне невиконання відповідачем договірних зобов'язань і не може бути підставою для розірвання укладеного між сторонами договору оренди землі.
Відмовляючи у задоволенні зустрічного позову, суд першої інстанції виходив з того, що ТОВ «Агрофірма «Косівщинська» не надано суду належних доказів щодо порушення його прав і завдання збитків.
Ухвалою апеляційного суду Сумської області від 4 серпня 2016 року рішення Сумського районного суду Сумської області від 25 лютого 2016 року залишено без змін.
Рішення апеляційного суду мотивовано тим, що сам по собі лише факт несвоєчасної сплати орендної плати за користування земельною ділянкою за 2011-2012 роки не може бути у даному конкретному випадку підставою для розірвання укладеного між сторонами договору оренди. 
Окрім того, ТОВ «Агрофірма «Косівщинська» не надала належних доказів на підтвердження того, що спірні земельні ділянки товариство планувало засіяти в 2013 - 2014 роках саме соняшником і пшеницею, а не іншими культурами.
 
У касаційній скарзі, поданій у вересні 2016 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_3 просить скасувати судові рішення у справі в частині відмови у задоволенні її позову у розірванні договору оренди з підстав систематичної несплати орендної плати орендарем протягом двох років та ухвалити нове рішення про задоволення її вимог в повному обсязі.
 
Касаційна скарга мотивована тим, що при ухваленні оскаржуваних рішень судами першої та апеляційної інстанцій зроблено неправильний висновок про те, що у даному випадку відсутня систематичність несплати орендної плати за землю.
У касаційній скарзі, поданій у вересні 2016 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ТОВ «Агрофірма «Косівщинська» просить скасувати судові рішення у справі в частині відмови у задоволенні зустрічного позову до ОСОБА_3 про стягнення збитків, стягнення орендної плати та розірвання договору оренди землі та ухвалити нове рішення про задоволення зустрічного позову в повному обсязі.
Касаційна скарга мотивована тим, що при ухваленні оскаржуваних рішень судами першої та апеляційної інстанцій допущені порушення норм матеріального та процесуального права, оскільки суди не надали оцінки доказам щодо незаконної державної реєстрації договору оренди землі укладеного між ОСОБА_3 та ТОВ «Авіс-Україна», передачі цієї земельної ділянки для використання та оброблення ТОВ «Авіс-Україна» та суми доходів, виплачених їй за користування землею. 
7 та 8 вересня 2016 року суддею Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ відкрито касаційне провадження в указаній справі за касаційними скаргами ОСОБА_3 та ТОВ «Агрофірма «Косівщинська».
 
У листопаді 2016 року ТОВ «Агрофірма «Косівщинська» подало заперечення на касаційну скаргу, вказуючи на те, що оскаржувані судові рішення в частині відмови в задоволенні позову ОСОБА_3 є законними і обґрунтованими, всі висновки судів першої та апеляційної інстанцій в цій частині відповідають встановленим обставинам справи, а тому підстав для їх скасування в цій частині немає.
 
Ухвалою колегії суддів Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 7 червня 2017 року справу за позовом ОСОБА_3 до ТОВ «Агрофірма «Косівщинська» про розірвання договору оренди землі та за зустрічним позовом ТОВ «Агрофірма «Косівщинська» до ОСОБА_3 про стягнення збитків, стягнення орендної плати та розірвання договору оренди землі, призначено до судового розгляду.
 
Статтею 388 ЦПК України, в редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, ЦПК України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», що набув чинності 15 грудня 2017 року, визначено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд. 
 
Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України передбачено, що касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.
 
4 січня 2018 року вказану справу разом із матеріалами касаційного провадження передано до Верховного Суду.
 
Касаційна скарга ОСОБА_3 підлягає задоволенню повністю, а касаційна скарга ТОВ «Агрофірма «Косівщинська» залишенню без задоволення з таких підстав.
 
Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права. 
 
Частинами першої та другої статті 400 ЦПК України визначено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
 
Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
 
Відповідно до частин першої, другої та п'ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим.
 
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
 
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
 
Зазначеним вимогам закону рішення суду першої та апеляційної інстанції не відповідають.
Судом установлено, що відповідно до державного акта на право приватної власності на землю серії НОМЕР_1, виданого 24 січня 2000 року на підставі рішення Косівщинської сільської ради Сумського району,               ОСОБА_3 є власником земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 2,72 га, розташованої на території Косівщинської сільської ради Сумського району Сумської області          (а. с. 7).
8 січня 2005 року між ОСОБА_3 та ТОВ «Агрофірма «Косівщинська» був укладений договір оренди землі, відповідно до якого ОСОБА_3 надала ТОВ «Агрофірма «Косівщинська» у строкове платне користування земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 2,72 га, яка розташована на території Косівщинської сільської ради (а. с. 8-9).
14 грудня 2006 року вищевказаний договір оренди землі було зареєстровано у Сумському районному відділі Сумської регіональної філії ДП «Центр Державного земельного кадастру при Держкомземі України», про що в Державному реєстрі земель вчинено відповідний запис за № 040661303051            (а. с. 8).
Земельна ділянка була передана позивачем та прийнята відповідачем в оренду згідно Акту приймання - передачі від 15 грудня 2005 року (а.с. 9).
Відповідно до умов договору, ОСОБА_3 надала вказану земельну ділянку ТОВ «Агрофірма «Косівщинська» в користування строком на 5 років (п. 8 договору) на умовах сплати даним товариством орендної плати у розмірі          442 грн., що становить 1,5% від грошової оцінки землі (пункт 10 договору) і яка вноситься до 30 числа останнього у звітному році місяця (пункт 12 договору); обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексів інфляції (пункт 11 договору).
Крім того, пунктом 14 цього договору визначено, що розмір орендної плати переглядається один раз у два роки, зокрема, в разі змін розмірів земельного податку, підвищення цін, тарифів, у тому числі внаслідок інфляції, а пункт 14а договору передбачає, що у разі несплати орендної плати у строки визначені договором, справляється пеня в розмірі 0,01% від невиплаченої суми за кожен день прострочення.
Відповідно до пункту 36 вказаного договору його дія припиняється шляхом розірвання за рішенням суду на вимогу однієї із сторін унаслідок невиконання іншою стороною договірних зобов'язань, а також з інших підстав, визначених законом.
1 січня 2009 року між сторонами укладено додатковий договір до вищевказаного договору оренди землі, який 15 листопада 2010 року за           № 041061301073 зареєстрований у Сумському районному реєстраційному відділі Сумської регіональної філії ДП «Центр державного земельного кадастру» (а. с. 8).
Пунктом 1.2 цього додаткового договору викладено в новій редакції пункт 8 договору оренди землі та строк оренди збільшено до 10 років, а пунктом 1.3 додаткового договору внесено зміни до пункту 9 договору оренди землі та визначено, що орендна плата вноситься в розмірі 1 083 грн 75 коп. за рік, що становить 3,0% від нормативної грошової оцінки земельної частки (паю)           (а. с. 10). 
Судом установлено, що орендна плата за 2011 - 2012 роки була сплачена лише 28 листопада 2013 року в розмірі 3 425 грн 78 коп., тобто в указані роки орендар не платив орендну плату, чим порушив умови договору оренди.
 
При цьому несвоєчасна сплата означає несплату певної суми грошових коштів у певний строк, зокрема, в даному випадку, у строк, передбачений договором оренди землі.
 
Відповідно до положень статті 1 Закону України «Про оренду землі» (в редакції чинній на момент виникнення правовідносин) оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності.
 
Згідно статті 13 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.
 
За змістом статті 21 Закону України «Про оренду землі» розмір та умови орендної плати, що зазначені в договорі оренди, не можуть суперечити чинному на час укладення договору оренди.  
 
Відповідно до частини 1 статті 32 Закону України «Про оренду землі» на вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов'язків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору, а також на підставах, визначених ЗК України та іншими законами України.
 
У пункті «д» частини 1 статті 141 Земельного кодексу України визначено, що підставою для припинення права користування земельною ділянкою є систематична несплата орендної плати.            
 
Аналіз указаних норм дає підстави для висновку, що спірні правовідносини передбачають систематичну несплату орендної плати як підставу для розірвання договору оренди.
 
Такий висновок повністю узгоджуться з правовою позицією, викладеною Верховним Судом України у постановах від 12 грудня 2012 року № 6-146цс12 та від 28 вересня 2016 року № 6-977цс16.
 
На зазначені вище обставини справи суди уваги не звернули; не з'ясували належним чином фактичних обставин справи щодо заявлених вимог; не надали належного правового обґрунтування та оцінки пункту 12 договору оренди землі; не врахували наявність вини відповідача у порушенні зобов'язання щодо сплати орендної плати за 2011 - 2012 роки та дійшли помилкового висновку про відмову у задоволенні позовних вимог          ОСОБА_3  в частині розірвання договору оренди землі.
Щодо вирішення судами зустрічного позову необхідно зазначити таке.
Встановлено судами, що під час дії укладеного між ОСОБА_3 та ТОВ «Агрофірма «Косівщинська» договору оренди землі від 8 січня 2005 року -            25 жовтня 2010 року ОСОБА_3 уклала договір оренди земельної ділянки з ТОВ «Авіс-Україна», який був зареєстрований у державному реєстрі                  27 грудня 2012 року за № 592470004009434.
За адміністративним позовом ТОВ «Агрофірма «Косівщинська» постановою Сумського окружного адміністративного суду від 17 листопада 2014 року визнано протиправною та скасовано державну реєстрацію договору оренди земельної ділянки, укладеного між ТОВ «Авіс-Україна» та ОСОБА_3
Відмовляючи у задоволенні зустрічного позову, суди дійшли висновку про відсутність правових підстав для розірвання договору оренди з підстав зазначених у позові та повернення сплаченої ТОВ Агрофірма «Косівщинська» на користь ОСОБА_3 орендної плати за 2013 рік, оскільки відповідачем не доведено належними доказами, що товариство не обробляло та не могло обробляти протягом 2013- 2014 років земельну ділянку ОСОБА_3 ТОВ «Агрофірма «Косівщинська» не надало належних доказів на підтвердження того, що спірну земельну ділянку планувало засіяти в 2013-2014 роках саме соняшником і пшеницею, а не іншими культурами. Крім того, під час розгляду адміністративної справи ТОВ «Агрофірма «Косівщинська» надало докази на підтвердження того факту, що саме ним оброблялася спірна земельна ділянка ОСОБА_3 протягом 2013-2014 років.
Колегія суддів погоджується із висновками судів щодо вирішення зустрічного позову.
Згідно статті 32 Закону України «Про оренду землі» на вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов'язків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору, в разі випадкового знищення чи пошкодження об'єкта оренди, яке істотно перешкоджає передбаченому договором використанню земельної ділянки, а також на підставах, визначених Земельним кодексом України та іншими законами України.
Орендар має право на відшкодування збитків, яких він зазнав внаслідок невиконання орендодавцем умов, визначених договором оренди землі. Збитками вважаються: фактичні втрати, яких орендар зазнав у зв'язку з невиконанням або неналежним виконанням умов договору орендодавцем, а також витрати, які орендар здійснив  або  повинен здійснити  для відновлення свого порушеного права; доходи, які орендар міг би реально отримати в разі належного виконання орендодавцем умов договору. Розмір фактичних витрат орендаря визначається на підставі документально підтверджених даних, відповідно до статті 28 Закону України «Про оренду землі» 
Вимоги статей 60, 179, 213, 214, 301 ЦПК України (в редакції, яка була чинною на момент ухвалення судових рішень) зобов'язують суд з'ясувати обставини, що обґрунтовують заявлені вимоги, на підставі наданих на їх підтвердження доказів.
Відповідно до статей 60 ЦПК України (в редакції, яка була чинною на момент ухвалення судових рішень) кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Докази, на які посилається ТОВ «Агрофірма «Косівщинська» у касаційній скарзі на підтвердження обставин користування орендованою у           ОСОБА_3 земельною ділянкою в спірний період саме ТОВ «Авіс-Україна», надавалися ТОВ «Авіс-Україна» та ОСОБА_3 на спростування вимог адміністративного позову ТОВ «Агрофірма «Косівщинська» про визнання протиправною та скасування державної реєстрації договору оренди земельної ділянки, укладеного між ТОВ «Авіс-Україна» та             ОСОБА_3 Відповідно й ТОВ «Агрофірма «Косівщинська» надавало докази на підтвердження своїх прав орендаря спірної земельної ділянки.
Вказані обставини досліджені судами при перевірці обґрунтованості зустрічного позову у даній справі та відхилені з підстав недостатності підтвердження ними неможливості ТОВ «Агрофірма «Косівщинська» обробляти орендовану землю протягом 2013-2014 років.
Переоцінка доказів у справі знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції (стаття 400 ЦПК України).
Відповідно до статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.
З урахуванням викладеного, в частині вирішення зустрічного позову ТОВ «Агрофірма «Косівщинська» судові рішення необхідно залишити без змін згідно статті 410 ЦПК України.
Відповідно до статті 412 ЦПК України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення лише за умови, якщо це порушення призвело до ухвалення незаконного рішення. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню. Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.
 
Враховуючи наведене, колегія суддів приходить до висновку, що оскаржувані рішення судів першої та апеляційної інстанцій в частині вирішення позову ОСОБА_3 до ТОВ «Агрофірма «Косівщинська» про розірвання договору оренди землі постановлені з порушенням вищенаведених норм матеріального права. Тому ухвалені у справі судові рішення слід скасувати в цій частині та прийняти нову постанову про задоволення позовних вимог ОСОБА_3 в повному обсязі. В частині зустрічних позовних вимог ТОВ «Агрофірма «Косівщинська» до ОСОБА_3 про стягнення збитків, стягнення орендної плати та розірвання договору оренди землі судові рішення необхідно залишити без змін.
 
Керуючись статтями 400, 409, 410, 412, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
 
П О С Т А Н О В И В :
 
Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.
 
Касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Косівщинська» залишити без задоволення.
 
Рішення Сумського районного суду Сумської області від 25 лютого 2016 року та ухвалу апеляційного суду Сумської області від 4 серпня 2016 року в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_3 до товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Косівщинська» про розірвання договору оренди землі скасувати. Позовні вимоги ОСОБА_3 до товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Косівщинська» про розірвання договору оренди землі задовольнити. 
 
Розірвати договір оренди землі площею 2,72 га, розташованої на території Косівщинської сільської ради Сумської області укладений 8 січня 2005 року між ОСОБА_3 та товариством з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Косівщинська», який зареєстровано у Сумському районному відділі Сумської регіональної філії ДП «Центр Державного земельного кадастру при Держкомземі України», про що в Державному реєстрі земель вчинено відповідний запис за № 040661303051.
 
Рішення Сумського районного суду Сумської області від 25 лютого 2016 року та ухвалу апеляційного суду Сумської області від 4 серпня 2016 року в частині вирішення позовних вимог товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Косівщинська» до ОСОБА_3 про стягнення збитків, стягнення орендної плати та розірвання договору оренди залишити без змін.
 
Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Косівщинська» на користь ОСОБА_3 1607 (одну тисячу шістсот сім) грн. 76 коп. судових витрат, понесених за сплату судового збору за подання позовної заяви, апеляційної та касаційної скарг.
 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Головуючий                                                                           В. А. Стрільчук
 
Судді:                                                                                      С. О. Карпенко
 
В. О. Кузнєцов
 
                                                                                      А.С. Олійник 
 
                                                                                                            С. О. Погрібний