Постанова
Іменем України
 
30 січня 2018 року
м. Київ
 
справа №760/11901/16-ц
 
провадження № 61-1516св 17
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: 
Головуючого - Червинської М. Є., 
суддів: Антоненко Н. О. (суддя-доповідач), Коротуна В. М., Крата В. і.,             Курило В. П.,
 
учасники справи:
позивач - ОСОБА_4,
представник позивача - ОСОБА_5,
відповідач  - Товариство з обмеженою відповідальністю «Арбо Фінанс»
відповідач - ОСОБА_6,
третя особа - ОСОБА_7,
 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_4 на ухвалу Солом'янського районного суду м. Києва від 11 липня 2016 року в складі судді Шевченко Л. В. та на ухвалу апеляційного суду м. Києва від 6 жовтня 2016 року в складі головуючого судді Борисивої О. В., суддів: Ратнікової В. М., Соколової В. В., в справі за позовом ОСОБА_4 до товариства з обмеженою відповідальністю «Арбо Фінанс», ОСОБА_6, третя особа - ОСОБА_7, про визнання договорів частково недійсними,  
 ВСТАНОВИВ : 
У липні 2016 року ОСОБА_4 звернувся до суду з указаним позовом та просив визнати недійсним договір про відступлення прав вимоги від 14 червня            2016 року, укладений товариством з обмеженою відповідальністю «Арбо Фінанс» (далі - ТОВ «Арбо Фінанс») та ОСОБА_6 в частині передачі прав вимоги за кредитним договором від 7 серпня 2007 року та в частині передачі прав вимоги за іпотечними договорами, укладеними цього ж дня №№ 02-038/717, 02-038/715.  
Ухвалою Солом'янського районного суду м. Києва від 11 липня 2016 року, залишеною без змін ухвалою апеляційного суду м. Києва від 12 серпня 2016 року позовну заяву ОСОБА_4 повернуто позивачу для подання до належного суду.
Повертаючи позовну заяву ОСОБА_4, районний суд уважав, що позовна заява подана з порушенням правил підсудності, оскільки позови, що виникають з приводу нерухомого майна, пред'являються за місцезнаходженням майна або основної його частини.
У жовтні 2016 року ОСОБА_4 подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу Солом'янського районного суду м. Києва від 11 липня 2016 року, залишеною без змін ухвалою апеляційного суду м. Києва від 6 жовтня 2016 року на направити справу для вирішення питання про відкриття провадження у справі до суду першої інстанції.
Касаційна скарга мотивована тим, що  ухвала районного суду постановлена з неправильним застосуванням норм процесуального права, оскільки предметом договорів, які позивач просить визнати недійсними, є майнові права на незакінчену будівництвом нерухомість, проте майнові права не є нерухомим майном. 
3 лютого 2017 року суддею Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ відкрито касаційне провадження в даній справі та витребувано зазначену справу з Солом'янського районного суду м. Києва.  
Ухвалою колегії суддів Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 6 вересня 2017 року справу призначено до судового розгляду. 
Статтею 338 ЦПК України в редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», що набув чинності 15 грудня 2017 року (далі - ЦПК України), визначено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд. 
Підпунктом 4 пункту першого  Розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України передбачено, що касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються  спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.
28 грудня 2017 року вказану справу передано до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду. 
Перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення касаційної скарги та скасування оскаржуваних судових рішень.
Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недоведеність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції. 
Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права. 
Оскаржуючи судові рішення у даній справі позивач не заперечував, що предметом спору в ній є недійсність договору з приводу майнових прав на нерухоме майно.
Відповідно до частини першої статті 114 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) (тут і далі в редакції чинній на момент звернення позивача до суду із позовом) позови, що виникають з приводу нерухомого майна, пред'являються за місцезнаходженням  майна або основної його частини.   
За таких обставин суд першої інстанції, з висновком якого погодився й  апеляційний суд, правильно застосував норми процесуального права та постановив ухвалу відповідно до норм чинного законодавства, у зв'язку з чим касаційну скаргу ОСОБА_4 слід залишити без задоволення, а ухвали судів першої та апеляційної інстанцій без змін.
Керуючись статтями 400, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду
   ПОСТАНОВИВ  :
Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення. 
Ухвалу Солом'янського районного суду м. Києва від 11 липня 2016 року  та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 6 жовтня 2016 року залишити без змін. 
Постанова суду касаційної інстанції  набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає. 
 
Головуючий                                                                                     М.  Є.  Червинська
Судді                                                                                     Н.  О.  Антоненко                            
В.  М.  Коротун                                                                                      
В. І. Крат
                                                                                                
                                                                                                В.П.Курило