П О С Т А Н О В А

Іменем України

28 березня 2018 року
м. Київ
Справа № 705/552/15-а
Провадження № 11-75за18
 
Велика Палата Верховного Суду у складі:
судді-доповідача   Князєва В. С.,
суддів Антонюк Н. О., Бакуліної С. В., Британчука В. В., Гудими Д. А., Данішевської В. І., Золотнікова О. С., Кібенко О. Р., Лобойка Л. М., Прокопенка О. Б., 
Рогач Л. І., Саприкіної І. В., Ситнік О. М., Ткачука О. С., Уркевича В. Ю., Яновської О. Г.
розглянула в порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_9 на ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду (постановлену колегією суддів у складі Горбань Н. І., Земляної Г. В., Сорочка Є. О.) від 17 березня 2015 року та ухвалу Уманського міськрайонного суду Черкаської області (суддя Черниш Т. О.) від 29 січня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_9 до Уманської міської ради, ОСОБА_13 про визнання дій незаконними, зобов'язання вчинити дії,
 
ВСТАНОВИЛА:
 
27 січня 2015 року ОСОБА_9 звернувся до суду з позовом до Уманської міської ради, ОСОБА_13 про: визнання дій Уманської міської ради при наданні документів на будівництво гаража ОСОБА_13 на АДРЕСА_1 незаконними; скасування будівельного паспорта від 27 лютого 2014 року; зобов'язання Уманської міської ради постановити рішення про скасування будівельного паспорта і знесення самочинно збудованого ОСОБА_13 гаража на АДРЕСА_1; зобов'язання ОСОБА_13 знести гараж, а самовільно зайняту земельну ділянку повернути до земель загального користування.
 
На обґрунтування позову ОСОБА_9 зазначив, зокрема, що будівництво гаража ОСОБА_13 здійснила з такими порушеннями: без підтверджувальних та дозвільних документів; з порушенням екологічної, пожежної, санітарної і будівельної безпеки; із захопленням земельної ділянки спільного користування; з недотриманням вимог статті 34 Закону України від 17 лютого 2011 року № 3038-VI «Про регулювання містобудівної діяльності».Будівельний паспорт на зазначений об'єкт управління містобудування і архітектури Уманської міської ради видало на підставі недостовірних даних, без згоди всіх співвласників. Тому, на думку ОСОБА_9, порушені його права власника.
 
Ухвалою Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 29 січня 2015 року відмовлено у відкритті провадження в адміністративній справі № 705/552/15-а за позовом ОСОБА_9 до Уманської міської ради, ОСОБА_13 про визнання дій незаконними, зобов'язання вчинити дії та роз'яснено позивачу, що розгляд таких спорів проводиться за правилами цивільного судочинства.
 
Київський апеляційний адміністративний суд ухвалою від 17 березня 2015 року в задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_9 відмовив, ухвалу Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 29 січня 2015 року залишив без змін.
 
Судові рішення мотивовано тим, що позов не містить вимог щодо скасування або визнання неправомірними рішень, дій чи бездіяльності органу місцевого самоврядування, оскільки фактично предметом спору є право на будівництво гаража відповідачем ОСОБА_13, а позивач обрав спосіб захисту своїх порушених прав, визначений Цивільним процесуальним кодексом України. Суди дійшли висновку, що спір у цій справі не є публічно-правовим.
 
Не погодившись із зазначеними судовими рішеннями, ОСОБА_9 подав касаційну скаргу, на обґрунтування якої послався на порушення судами при розгляді справи норм процесуального права.
 
Суддя Вищого адміністративного суду України ухвалою від 03 квітня 2015 року відкрив касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_9 на ухвалу Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 29 січня 2015 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 17 березня 2015 року.
15 грудня 2017 року розпочав роботу Верховний Суд і набрав чинності Закон України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», яким Кодекс адміністративного судочинства України (далі - КАС України) викладено в новій редакції.
Підпунктом 4 пункту 1 розділу VII «Перехідні положення» КАС України передбачено, що касаційні скарги (подання) на судові рішення в адміністративних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного адміністративного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.
 
Ухвалою від 17 січня 2018 року суддя Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду прийняв до провадження касаційну скаргу ОСОБА_9, а ухвалою від 18 січня 2018 року справу призначив до касаційного розгляду.
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду ухвалою від 24 січня 2018 року справу за позовом ОСОБА_9 до Уманської міської ради, ОСОБА_13 про визнання дій незаконними, зобов'язання вчинити дії передав на розгляд Великої Палати Верховного Суду на підставі частини шостої статті 346 КАС України.
 
Ухвалу мотивовано тим, що в касаційній скарзі позивач посилається на порушення судами норм матеріального та процесуального права, зокрема, що відповідно до статей 211, 212 Земельного кодексу України ця справа повинна розглядатися в порядку адміністративного судочинства.
 
Відповідно до частини шостої статті 346 КАС України справа підлягає передачі на розгляд Великої Палати Верховного Суду в усіх випадках, коли учасник справи оскаржує судове рішення з підстав порушення правил предметної юрисдикції.
 
Ураховуючи, що в касаційній скарзі позивач порушує питання про скасування судових рішень з підстав порушення правил предметної юрисдикції, Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку про наявність правових підстав для прийняття цієї справи до розгляду.
 
Дослідивши матеріали справи, перевіривши наведені в касаційної скарзі доводи, Велика Палата Верховного Суду вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав. 
 
Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
 
Частиною другою статті 2 КАС України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) установлено, що до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.
 
За змістом пункту 1 частини першої статті 3 КАС України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) справа адміністративної юрисдикції - це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень.
 
Згідно із частиною першою статті 17 КАС України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) юрисдикція адміністративних судів поширюється на правовідносини, що виникають у зв'язку зі здійсненням суб'єктом владних повноважень владних управлінських функцій, а також у зв'язку з публічним формуванням суб'єкта владних повноважень шляхом виборів або референдуму. 
 
Відповідно до частини другої статті 4 КАС України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім тих, для яких законом установлено інший порядок судового вирішення.
 
У частині першій статті 15 Цивільного процесуального кодексу України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) установлено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо: захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин; інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.
 
Аналіз наведених норм дає підстави вважати, що визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.
 
Водночас однією з визначальних ознак приватноправових відносин є наявність майнового чи немайнового особистого інтересу учасника. Спір буде мати приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, як правило, майнового, конкретного суб'єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть і в тому випадку, якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб'єктів владних повноважень.
 
Публічно-правовий спір має свою особливість суб'єктного складу - участь суб'єкта владних повноважень є обов'язковою ознакою для того, щоб класифікувати спір як публічно-правовий. Однак сам по собі цей факт не дає підстав ототожнювати з публічно-правовим та відносити до справи адміністративної юрисдикції будь-який спір за участю суб'єкта владних повноважень.
 
У позовній заяві ОСОБА_9 посилається на порушення своїх цивільних прав як користувача земельної ділянки та співвласника будинку. Зазначає, що будівництво гаража ОСОБА_13 здійснила із захопленням земельної ділянки спільного користування, без згоди інших співвласників, що, на думку позивача, порушило його право власника. Отже, змістом позовних вимог у цій справі є захист права власності або речового права. 
 
Захист прав власника, у тому числі від порушень, не пов'язаних з позбавленням права володіння, передбачений главою 29 Цивільного кодексу України. Такі ж можливості щодо захисту своїх майнових прав має особа, що володіє речовими правами на чуже майно, відповідно до статті 396 цього Кодексу.
 
Позивач не вступав з Уманською міською радою в адміністративні правовідносини, а порушення своїх прав мотивує не безпосередньо діями суб'єкта владних повноважень в адміністративних відносинах щодо нього, а діями відповідача ОСОБА_13, що виразилися в порушенні, на думку позивача, його прав.
 
Отже, оскарження відповідних актів і дій Уманської міської ради у цьому випадку не має на меті захисту прав позивача як учасника адміністративних правовідносин, а є зверненням щодо захисту його речових прав.
 
Тому, на думку Великої Палати Верховного Суду, не підлягають розгляду в порядку адміністративного судочинства заявлені одночасно з вимогою про знесення гаража і вимоги про визнання незаконними дій Уманської міської ради при наданні документів на будівництво гаража та скасування будівельного паспорта на цей об'єкт.
Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості та забезпечує ефективне поновлення в правах (абзац 10 пункту 9 Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003).
 
Згідно із частиною першою статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.
 
Відповідно до статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
 
Аналіз наведених норм дає підстави вважати, що ефективний засіб правового захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права й одержання особою бажаного результату, а ухвалення рішень, які безпосередньо не призводять до змін в обсязі прав, та забезпечення їх примусової реалізації не відповідає змісту цього поняття.
 
Спори щодо права власності за своєю природною є спорами про речове право, захист якого здійснюється в порядку цивільного судочинства. 
 
Таким чином, суди дійшли правильного висновку, що заявлені у справі вимоги підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства.
 
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 349 КАС України суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої та (або) апеляційної інстанцій без змін, а скаргу без задоволення.
 
Згідно із частиною першою статті 350 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.
 
Ураховуючи наведене та керуючись статтями 345, 349, 350, 355, 356 КАС України, ВеликаПалата Верховного Суду
ПОСТАНОВИЛА:
1. Касаційну скаргу ОСОБА_9 залишити без задоволення.
 
2. Ухвалу Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 29 січня 2015 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 17 березня 2015 року залишити без змін.
 
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач     В. С. Князєв 
 
Судді: 
Н. О. Антонюк   О. Б. Прокопенко

 
С. В. Бакуліна Л. І. Рогач

 
В. В. Британчук І. В. Саприкіна

 
Д. А. Гудима О. М. Ситнік

 
В. І. Данішевська   О. С. Ткачук

 
О. С. Золотніков   В. Ю. Уркевич

 
О. Р. Кібенко О. Г. Яновська

 
Л. М.Лобойко