Постанова
Іменем України
 
14 березня 2018 року
 
м. Київ
 
справа № 663/1203/16-ц
 
провадження № 61-1067 св 18 
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:
 
головуючого - Луспеника Д. Д.,
суддів: Білоконь О. В., Гулька Б. І., Синельникова Є. В., Черняк Ю. В. (суддя-доповідач),
 
учасники справи:
 
позивач - приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Інгосстрах»,
представники позивача: ОСОБА_1, ОСОБА_2,
відповідач - ОСОБА_3,
третя особа - публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»,
представник третьої особи - Логвіновська Алла Анатоліївна,
 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Інгосстрах» на рішення Скадовського районного суду Херсонської області від 19 серпня 2016 року у складі судді Пухальського С. В. та ухвалу Апеляційного суду Херсонської області від 06 жовтня 2016 року у складі колегії суддів: Приходько Л. А., Бездрабко В. О., Борка А. Л.,
 
В С Т А Н О В И В :
 
У травні 2016 року приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Інгосстрах» (далі - ПрАТ «Страхова компанія «Інгосстрах») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_3, третя особа - публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк»), про стягнення коштів.
 
Позовні вимоги мотивовано тим, що 15 січня 2009 року між ПрАТ «Страхова компанія «Інгосстрах» та ОСОБА_3 укладено договір страхування наземного транспорту № НОМЕР_2.
 
Відповідно до умов договору об'єктом страхування є майнові інтереси, пов'язані з володінням, користуванням, розпорядженням транспортним засобом НОМЕР_3; страхова сума складала 50 900грн.
 
Унаслідок дорожньо-транспортної пригоди (далі - ДТП), що сталася 24 січня 2009 року, застрахований транспортний засіб отримав механічні пошкодження.
 
Вартість матеріального збитку, завданого внаслідок ДТП, склала 41 395 грн 20 коп.
 
Згідно з умовами договору страхування, для отримання страхового відшкодування у межах страхової суми у випадку конструктивного знищення транспортного засобу (коли вартість відновлювального ремонту перевищує 80 % страхової суми), страхувальник має передати пошкоджений транспортний засіб страховику після зняття його з обліку в органах реєстрації. 
 
Відповідно до заяви від 25 березня 2009 року, адресованої ПАТ КБ «ПриватБанк», ОСОБА_3 надала згоду на передачу транспортного засобу НОМЕР_3, реєстраційний номер НОМЕР_1, на користь ПрАТ «Страхова компанія «Інгосстрах». 30 березня 2009 року позивачем прийнято рішення про виплату страхового відшкодування у розмірі 50 645 грн 50 коп., які були перераховані 06 квітня 2009 року в рахунок погашення кредитної заборгованості ОСОБА_3 перед ПАТ КБ «ПриватБанк». 
 
Відповідно до пункту 15.14 договору страхування, у разі страхування транспортного засобу на повну вартість та у випадку його конструктивного знищення (коли вартість відновлювального ремонту перевищує 80 % страхової суми), страховик може виплатити страхове відшкодування у межах страхової суми з вирахуванням зносу за період, що пройшов з початку страхування, та з вирахуванням безумовної франшизи, та попередніх витрат за договором. У разі такої виплати, перед отриманням страхового відшкодування пошкоджений транспортний засіб передається власником страховику після зняття його з обліку в органах реєстрації. Витрати щодо зняття автомобіля з обліку оплачуються страхувальником.
 
Оскільки на момент звернення до суду відповідач своїх зобов'язань щодо передачі пошкодженого транспортного засобу не виконала, то на підставі пункту 15.14 договору страхування страховик вправі вирахувати із суми страхового відшкодування розмір залишків. 
 
ПрАТ «Страхова компанія «Інгосстрах» просило стягнути з ОСОБА_3 надмірно сплачене страхове відшкодування, з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, всього на суму 16 487 грн 08 коп.
 
Ухвалою Скадовського районного суду Херсонської області від 19 серпня 2016 року до участі у справі в якості третьої особи без самостійних вимог на предмет спору залучено публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк»).
 
Рішенням Скадовського районного суду Херсонської області від 19 серпня 2016 року ПрАТ «Страхова компанія «Інгосстрах» відмовлено у задоволенні позову.
 
Рішення суду мотивовано тим, що позивач звернувся до суду з пропуском строку позовної давності, про застосування якого відповідачем було заявлено.
 
Ухвалою Апеляційного суду Херсонської області від 06 жовтня 2016 року рішення Скадовського районного суду Херсонської області від 19 серпня 2016 року залишено без змін.
 
Ухвалу апеляційного суду мотивовано тим, що про порушення своїх прав позивач дізнався у 2010 році. Доводи апеляційної скарги представника позивача про те, що право на звернення до суду виникло у товариства у 2015 році, оскільки саме тоді відповідач отримав страхове відшкодування та відмовився виконувати вимоги про повернення автомобіля, на правильність висновків суду першої інстанції не впливають та їх не спростовують.
 
У касаційній скарзі, поданій у жовтні 2016 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ПрАТ «Страхова компанія «Інгосстрах» просить рішення судів скасувати та передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції, обґрунтовуючи свою вимогу неправильним застосуванням судами норм матеріального права та порушенням норм процесуального права.
 
Касаційна скарга мотивована тим, що висновок судів попередніх інстанцій про обчислення початку перебігу позовної давності з моменту закінчення строку дії договору страхування, тобто з 14 січня 2010 року, є помилковим, оскільки право на звернення до суду з цим позовом у ПрАТ «Страхова компанія «Інгосстрах» виникло з наступного дня, який визначено як останній день виконання зобов'язання з передачі автомобіля або сплати частини страхового відшкодування, визначених у письмовій вимозі, що отримана відповідачем 03 жовтня 2015 року.
 
Ухвалою від 18 листопада 2016 року суддею Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ відкрито касаційне провадження в указаній справі. 
 
Ухвалою колегії суддів Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 13 вересня 2017 року справу за позовом ПрАТ «Страхова компанія «Інгосстрах» до ОСОБА_3, третя особа - ПАТ КБ «ПриватБанк», про стягнення коштів призначено до судового розгляду.
 
Статтею 388 ЦПК України в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-7111 «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», що набув чинності 15 грудня 2017 року (далі - ЦПК України), визначено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд. 
 
Пунктом 4 частини першої розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України, передбачено, що касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. 
 
15 січня 2018 року вказану справу передано до Верховного Суду.
 
Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційних скарг, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню.
 
Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
 
Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
Встановлено й це вбачається із матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.
 
Відповідно до частини першої статті 16 Закону України «Про страхування» (далі - Закон) договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов'язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.
 
Як встановлено судом і вбачається з матеріалів справи, 15 січня 2009 року між ПрАТ «Страхова компанія «Інгосстрах» та ОСОБА_3 укладено договір страхування наземного транспорту № НОМЕР_2. Предметом указаного договору є майнові інтереси, пов'язані з володінням, користуванням, розпорядженням транспортним засобом НОМЕР_3, реєстраційний номер НОМЕР_1, 2008 року випуску. Страхова сума за умовами договору склала 50 900 грн (а. с. 10-16).
 
Відповідно до пункту 15.14 договору страхування, у разі страхування транспортного засобу на повну вартість та у випадку його конструктивного знищення (коли вартість відновлювального ремонту перевищує 80 % страхової суми), страховик може виплатити страхове відшкодування у межах страхової суми з вирахуванням зносу за період, що пройшов з початку страхування, та з вирахуванням безумовної франшизи, та попередніх витрат за договором. У разі такої виплати, перед отриманням страхового відшкодування пошкоджений транспортний засіб передається власником страховику після зняття його з обліку в органах реєстрації. Витрати щодо зняття автомобіля з обліку оплачуються страхувальником. Якщо пропозиції страховика про передачу йому прав власності на пошкоджений транспортний засіб не будуть прийняті страхувальником, страхувальник побажає залишити транспортний засіб у своєму розпорядженні, то страховик вираховує з суми страхового відшкодування розмір залишків. Якщо передача прав власності страховику буде неможливою з інших причин, страховик виплачує страхувальнику страхове відшкодування в розмірі не більш ніж 70 % страхової суми за договором з урахуванням попередніх виплат за договором. Дія договору страхування в такому випадку закінчується без перерахунку страхового платежу і страхувальник розпоряджається транспортним засобом за власним розсудом. 
 
24 січня 2009 року транспортний засіб НОМЕР_3, реєстраційний номер НОМЕР_1, отримав механічні пошкодження внаслідок ДТП.
 
Відповідно до звіту від 12 березня 2009 року № 001-2211, складеного ТОВ «Оперейтор», вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля НОМЕР_3, реєстраційний номер НОМЕР_1, внаслідок ДТП становить 41 395 грн 20 коп.
 
25 березня 2009 року ОСОБА_3 надала згоду на передачу автомобіля НОМЕР_3, реєстраційний номер НОМЕР_1, на користь СК «Інгосстах», про що зазначено в заяві, адресованій директору ПАТ КБ «ПриватБанк» (а. с. 52).
 
Згідно зі страховим актом від 30 березня 2009 року № И-5019 ПрАТ «Страхова компанія «Інгосстрах» прийнято рішення про виплату ОСОБА_3 страхового відшкодування у розмірі 50 645 грн 50 коп (а. с. 20-21), які 06 квітня 2009 року перераховано ПАТ КБ «ПриватБанк» у рахунок погашення заборгованості ОСОБА_3 відповідно до кредитного договору від 15 січня 2009 року № НОМЕР_2 (а. с. 51).

27 липня 2009 року ОСОБА_3 передала кредитному інспектору ПАТ КБ «ПриватБанк» автомобіль НОМЕР_3 (після ДТП), про що зазначено в копії акта передачі заставного майна (а. с. 85).
 
01 жовтня 2015 року на адресу ОСОБА_3 було направлено вимогу ПрАТ «СК «Інгосстрах» про передачу транспортного засобу, яка була отримана відповідачем 03 жовтня 2015 року. 
 
Колегія суддів погоджується з висновками судів попередніх інстанцій про те, що позивач звернувся до суду з пропуском строку позовної давності.
 
Разом з тим у мотивувальній частині судового рішення суд першої інстанції, з висновками якого погодився і апеляційний суд, вказав, що перебіг строку позовної давності у цьому випадку слід обчислювати з моменту закінчення строку дії договору страхування, а саме з 14 січня 2010 року.
 
Аналізуючи положення глави 19 ЦК України, з урахуванням фактичних обставин справи, колегія суддів при прийнятті постанови виходить з наступного.
 
Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.
 
Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).
 
Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну.
Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).
 
Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).
 
Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.
 
Перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).
 
За зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За зобов'язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку (частина п'ята статті 261 ЦК України).
 
Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться в статтях 252-255 ЦК України.
 
При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (стаття 261 ЦК України).
 
За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.
 
Судами встановлено, що позивач свої зобов'язання за договором страхування наземного транспорту від 15 січня 2009 року № НОМЕР_2 виконав у повному обсязі, виплативши ОСОБА_3 06 квітня 2009 року страхове відшкодування у розмірі 50 645 грн 50 коп.
 
ОСОБА_3 свій обов'язок щодо передачі страховику пошкодженого застрахованого транспортного засобу, передбачений пунктом 15.14 договору страхування наземного транспортного засобу від 15 січня 2009 року, не виконала.
 
Пунктом 9 указаного вище договору визначено строк його дії, а саме - з 15 січня 2009 року по 14 січня 2010 року (а. с. 13).
 
Разом з тим пунктом 15.14 договору передбачено, що у випадку, якщо передача прав власності страховику буде неможливою з інших причин, страховик виплачує страхувальнику страхове відшкодування в розмірі не більш ніж 70 % страхової суми за договором з урахуванням попередніх виплат за договором, а дія договору страхування в такому випадку закінчується без перерахунку страхового платежу і страхувальник розпоряджається транспортним засобом за власним розсудом.
 
Тобто, у цьому випадку умовами договору визначено зміну строку його дії, а саме з моменту невиконання страхувальником своїх зобов'язань у вигляді передачі страховику пошкодженого транспортного засобу.
 
Враховуючи, що на час виплати страхового відшкодування відповідачем не були виконані зобов'язання щодо передачі страховій компанії транспортного засобу, то саме з цим моментом необхідно пов'язувати виникнення права на позов у страховика.
 
Враховуючи положення статті 253 ЦК України про перебіг строку позовної давності право на позов у страховика виникло з 07 квітня 2009 року.
 
Суди попередніх інстанцій дійшли правильного висновку про відмову у задоволенні позову з підстав пропуску строку позовної давності, однак неправильно визначили початок його перебігу.
 
Доводи заявника про те, що перебіг строку позовної давності має рахуватися з 11 жовтня 2015 року, оскільки строк повернення пошкодженого транспортного засобу відповідно до вимог про його повернення, направлених відповідачу, настав 10 жовтня 2015 року, суперечать вимогам статті 261 ЦК України щодо визначення початку перебігу позовної давності та досліджувались судом під час апеляційного перегляду рішення суду першої інстанції. 
 
Колегія суддів вважає, що оскільки вказані порушення норм матеріального права, допущені судами, не впливають на правильність ухвалених у справі судових рішень по суті, то касаційну скаргу слід залишити без задоволення, а судові рішення - без змін.
 
Матеріали витребуваної справи не свідчать про наявність підстав для скасування рішень, які передбачені статтями 411-414 ЦПК України.
 
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 409 ЦПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої інстанції та апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення.
 
Відповідно до положень статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.
 
Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.
 
Відповідно до частини першої статті 415 Цивільного процесуального кодексу України суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги приймає постанову відповідно до правил, встановлених статтею 35 та главою 9 розділу III цього Кодексу, з особливостями, зазначеними в статті 416 цього Кодексу. 
 
Керуючись статтями 400, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
 
П О С Т А Н О В И В :
 
Касаційну скаргу приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Інгосстрах» залишити без задоволення.
 
Рішення Скадовського районного суду Херсонської області від 19 серпня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Херсонської області від 06 жовтня 2016 року залишити без змін. 
 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                                                      Д. Д. Луспеник 
 
Судді:                                                                                                 О. В. Білоконь
 
                                                                                                             Б. І. Гулько
 
                                                                                                             Є.В. Синельников 
 
                                                                                                             Ю. В. Черняк