ПОСТАНОВА
Іменем України

19 квітня 2018 року 
Київ
справа №826/584/16
адміністративне провадження №К/9901/10714/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
головуючого - Стрелець Т. Г.,
суддів - Білоуса О. В., Желтобрюх І. Л.,
провівши попередній судовий розгляд адміністративної справи № 826/584/16
за позовом           ОСОБА_1 до Національного банку України про визнання протиправними дій, зобов'язання вчинити дії, провадження по якій відкрито 
за касаційною скаргою  Національного банку України на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 30 серпня 2016 року, ухвалену колегією суддів у складі: головуючого судді - Келеберди В.І. , суддів Качура І.А. Данилишин В.М.  та постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 31 жовтня 2016 року, постановлену колегією суддів у складі: головуючого судді - Мєзєнцева Є.І., суддів - Файдюка В.В., Чаку Є.В.,
ІСТОРІЯ СПРАВИ
Короткий зміст позовних вимог
ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Національного банку України, в якому, з урахуванням заяви про зміну позовних вимог, просила:
1.1.визнати протиправними дії відповідача щодо винесення постанови від 20.11.2014 №736, наказу №105-од/дск від 26 червня 2014 року, не ознайомлення з вказаними наказами та невиплати заробітної плати у період з 01.01.2015 року по 26.02.2016 року;  
1.2.скасувати постанову Національного банку України від 20.11.2014 № 736 в частині не здійснення з 01.12.2014 року оплати праці позивачу та наказ Національного банку України №105-од/дск від 26 червня 2014 року, яким позивача не включено до групи працівників, яким виплачується заробітна плата;
1.3. зобов'язати нарахувати та виплатити позивачу заробітну плату у період з 01.12.2014 року по 26.02.2015 року;
1.4. зобов'язати нарахувати та виплатити середній заробіток за час затримки виплати заробітної плати з 26.02.2015 року по дату прийняття судового рішення у справі.
2. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що в порушення вимог статті 116 Кодексу законів про працю України при звільненні їй не виплачено заробітну плату за період з 01.12.2014 року по 26.02.2015 року.  
Короткий зміст рішення суду І інстанції
3. 30 серпня 2016 року Окружний адміністративний суд міста Києва вирішив:
3.1.Задовольнити позовні вимоги частково.
3.2.Зобов'язати Національний банк України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 заробітну плату за період з 01.12.2014 по 26.02.2015. 
3.3. У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.
4.Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що належним способом захисту прав позивача в даному випадку є зобов'язання нарахувати та виплатити ОСОБА_1 заробітну плату у період з 01.12.2014 по 26.02.2015.
Оскільки відповідачем, за відсутності законодавчо визначених підстав, не виплачено позивачу заробітну плату за період з 01.12.2014 року по 26.02.2015 року, отже суд дійшов висновку про задоволення позову в частині визнання протиправними дій відповідача щодо не виплати позивачу заробітної плати та зобов'язання нарахувати та виплатити позивачу заробітку плату у вищезазначений спірний період.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог в частині зобов'язання нарахувати та виплатити середній заробіток за час затримки виплати заробітної плати з 26.02.2015 року по дату прийняття судового рішення у справі, суд зазначив, що позивачем не надано доказів, що вона зверталась до відповідача з вимогою про виплату їй заробітної плати за період з 01.12.2014 року по 26.02.2015 року, а, отже позов в цій частині не підлягає задоволенню.
Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції
5. 31 жовтня 2016 року Київський апеляційний адміністративний суд вирішив: 
5.1.Апеляційну скаргу Національного банку України - залишити без задоволення.
5.2. Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.
5.3.Постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 30 серпня 2016 року в частині відмови в задоволенні позовних вимог про зобов'язання нарахувати та виплатити середній заробіток за час затримки виплати заробітної плати з 26.02.2015 року по дату прийняття судового рішення у справі - скасувати.
5.4.Зобов'язати Національний банк України нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки виплати заробітної плати у розмірі 127 209 грн. 94 коп. (сто двадцять сім тисяч двісті дев'ять гривень 94 копійки).
5.5.В решті - постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 30 серпня 2016 року залишити без змін.
6.Рішення апеляційного суду мотивоване тим, що установивши під час розгляду справи про стягнення середнього заробітку у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не було виплачено належні йому суми в день звільнення, суд на підставі статті 117 Кодексу законів про працю України  стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а в разі не проведення його до розгляду справи - по день постановлення судового рішення.
Короткий зміст вимог касаційної скарги
7.Не погоджуючись з ухваленими по справі рішеннями, Національний банк України звернувся до Вищого адміністративного суду України із касаційною скаргою, в якій просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій та прийняти нове про відмову у задоволенні позовних вимог повністю.
8.Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 16 січня 2016 року відкрито касаційне провадження за даною касаційною скаргою.
9.Верховний Суд на підставі підпункту 4 пункту 1 Розділу VII «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України ухвалою від 17 квітня 2018 року прийняв до провадження касаційну скаргу Національного банку України на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 30 серпня 2016 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 31 жовтня 2016 року та призначив її до розгляду у попередньому судовому засіданні.
10.Позивач відзиву на касаційну скаргу не надавав.
ІІ. АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ
11. Аргументи сторони, яка подала касаційну скаргу:
11.1 Статтею 25 Закону України «Про відпустки» передбачено надання працівникам на період проведення антитерористичної операції відпусток без збереження заробітної плати, а тому призупинення роботи Управління Національного банку України в Луганській та Донецькій областях з 01.12.2014 року відповідно до оскаржуваної постанови НБУ від 20.11.2014 року №736 не є простоєм у розумінні статті 34 Кодексу законів про працю України та, відповідно, відсутні підстави для його оплати. 
Пунктом 8 постанови НБУ від 20.11.2014 року №736 визнано таким, що втратив чинність, пункт 5 Наказу №105-од/ДСК, яким встановлено зобов'язання оплати працівникам Управління в Луганській та Донецькій областях, які не залучені до виконання функцій цих управлінь з об'єктивних причин, що свідчить про закінчення з 01.12.2014 року часу простою.
11.2. Оскільки, починаючи з 01.12.2014 року по день звільнення - 26.02.2015 року позивача Національний банк України не повинен був виплачувати їй заробітну плату, то і вимога щодо оплати середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати є такою, що не підлягає задоволенню. 
11.3. Відповідно до пункту 2 статті 14 Закону України «Про боротьбу з тероризмом» у районі проведення антитерористичної операції можуть вводитися тимчасово обмеження прав та свобод громадян, а тому посилання позивач на порушення оскаржуваною постановою №736 та наказом №105-од/ДСК гарантованих Загальної декларацією прав людини та Конституцією України прав і свобод є необґрунтованими. 

ІІІ. ОБСТАВИНИ СПРАВИ
12. Відповідно до наказу від 26.06.2014 №105-од/ДСК (з урахуванням змін внесених наказом від 07.08.2014 №132-од-дск) з метою безперебійної роботи Управління на базі Головного управління Національного банку України по м. Києву і Київській області, з 01.07.2014 року у відрядженні у місті Києві залучено мінімальну кількість працівників Управління для виконання функцій Управління, при цьому, працівникам Управління, які не були залучені у відрядження до м. Києва, у тому числі позивачці, здійснювалась оплата відповідно до ст. 113 Кодексу законів про працю України.
13. Згідно із постановою Правління Національного банку України від 20.11.2014 р. №736 "Про окремі питання оплати праці працівників управлінь Національного банку України в Донецькій і Луганській областях та внесення змін до їх граничної чисельності", у зв'язку з нестабільною ситуацією, що склалася в м. Луганську і спричинила через загрозу життю та здоров'ю працівників неможливість виконувати Управлінням Національного банку України в Луганській області своїх функцій, призупинено з 01 грудня 2014 року виконання управлінням Національного банку України в Донецькій та Луганській області частини своїх функцій та прийнято рішення про скорочення чисельності працівників управління Національного банку України в Луганській області на 242 одиниці та затверджено граничну чисельність у кількості 11 одиниць.
   На виконання цієї постанови в.о. начальника Національного банку України в Луганській області видано наказ від 26.11.2014 р. №234-к "Про скорочення чисельності працівників Управління Національного банку України в Луганській області" на 242 одиниці.
Пунктом 2 зазначеного наказу визначено обов'язок ознайомити працівників Управління з наказом про скорочення та попередити про наступне вивільнення до 26 грудня 2014 року за пунктом 1 статті 40 КЗпП України у зв'язку із скороченням чисельності працівників (будь-яким можливим засобом зв'язку, зокрема, письмово під розписку особисто, поштовим, телефонним, факсимільним, електронною поштою).
14. В подальшому, наказом Національного банку України від 26.02.2015 №1210-к ОСОБА_1 зільнена з посади провідного економіста відділу банківського нагляду Управління Національного банку України в Луганській області з 26.02.2015 у зв'язку із скороченням штату чисельності працівників на підставі п. 1 ст. 40 Кодексу законів про працю України. Зі змісту наказу від 26.02.2015 №1210-к вбачається, що його прийнято на підставі постанови правління Національного банку України від 20.11.2014 №736, наказу Управління від 26.11.2014 №234-к.
15. Відповідно до довідки про середню заробітну плату позивача, їй не виплачувалась заробітна плата з 01.12.2014 по дату звільнення.
16. Заперечуючи проти позову відповідач зазначає, що з 01.12.2014 працівники, які не були у відрядженні у м. Києва,  перебували у відпустці без збереження заробітної плати.

IV. РЕЛЕВАНТНІ ДЖЕРЕЛА ПРАВА Й АКТИ ЇХ ЗАСТОСУВАННЯ
17. Конституція України.
17.1 Стаття 19. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

18. Кодекс адміністративного судочинства України. 
18.1 Частина 2 статті 2. У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5)добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

19. Кодекс законів про працю України
19.1 Стаття 22. Відповідно до Конституції України будь-яке пряме або непряме обмеження прав чи встановлення прямих або непрямих переваг при укладенні, зміні та припиненні трудового договору залежно від походження, соціального і майнового стану, расової та національної належності, статі, мови, політичних поглядів, релігійних переконань, членства у професійній спілці чи іншому об'єднанні громадян, роду і характеру занять, місця проживання не допускається.
19.2 Стаття 34. Простій - це призупинення роботи, викликане відсутністю організаційних або технічних умов, необхідних для виконання роботи, невідворотною силою або іншими обставинами. У разі простою працівники можуть бути переведені за їх згодою з урахуванням спеціальності і кваліфікації на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації на весь час простою або на інше підприємство, в установу, організацію, але в тій самій місцевості на строк до одного місяця.
19.3 Стаття 84. У випадках, передбачених статтею 25 Закону України "Про відпустки", працівнику за його бажанням надається в обов'язковому порядку відпустка без збереження заробітної плати.
19.4 Стаття 113. Час простою не з вини працівника оплачується з розрахунку не нижче від двох третин тарифної ставки встановленого працівникові розряду (окладу).
19.5 Стаття 116. При звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.
В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану нею суму.
19.6 Стаття 117. В разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.
При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.
20. Закон України «Про відпустки» в редакції від 15.01.2015 року, яка набрала чинності 01.02.2015 року.
20.1 Пункт 18 статті 25. Відпустка без  збереження  заробітної   плати   за   бажанням працівника надається в обов'язковому порядку працівникам на період  проведення  антитерористичної операції  у  відповідному  населеному  пункті  з урахуванням часу, необхідного  для  повернення  до місця роботи, але не більш як сім календарних днів після прийняття рішення про припинення антитерористичної операції.
V.ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ
21. У касаційній скарзі Національний банк України посилаючись на статтю 25 Закону України «Про відпустки», зазначає, нормами даної статті передбачено надання працівникам на період проведення антитерористичної операції відпусток без збереження заробітної плати, а тому призупинення роботи Управління Національного банку України в Луганській та Донецькій областях з 01.12.2014 року відповідно до оскаржуваної постанови НБУ від 20.11.2014 року №736 не є простоєм у розумінні статті 34 Кодексу законів про працю України та, відповідно,не має оплачуватися за правилами статті 113 КЗпП України.
З цього приводу колегія суддів звертає увагу, що норми пункту 18 статті 25 Закону України «Про відпустки» вступили в дії лише 01.02.2015 року, тобто, після прийняття оскаржуваної постанови НБУ №736, якою позивачу починаючи з 01.12.2014 року припинено виплату простою відповідно до статті 113 КЗпП України.
Крім того, як вірно зазначили суди попередніх інстанцій, обов'язковою умовою надання відпустки без збереження заробітної плати, відповідно до вимог статті 25 КЗпП України, є бажання працівника, якому надається така відпустка.
Проте, в матеріалах справи відсутні докази того, що позивач зверталась до   керівника Управління Національного банку України в Луганській області або до відповідача з заявою (або у будь-який інший спосіб) про надання їй відпустки без збереження заробітної плати, а, отже, доводи відповідача про те, що позивач з 01.12.2014 року перебувала у відпустці без збереження заробітної плати, є необгрунтованими.
22. Враховуючи, що судом встановлено протиправність дій відповідача в частині невиплати позивачеві заробітної плати відповідно до статті 113 КЗпП України в період з 01.12.2014 року по день її звільнення із займаної посади, судом апеляційної інстанції вірно зазначено про наявність підстав для застосування норм статей 116 та 117 КЗпП України, якими встановлено відповідальність роботодавця за невиплату або несвоєчасну виплату звільненому працівникові всіх належних йому сум заробітної плати у день його звільнення.
23. Відповідно до частин першої - третьої статті 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
24. Частиною першою статті 350 КАС України передбачено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.
25. З огляду на викладене, висновки, викладені у рішенні суду апеляційної інстанції є правильними, обґрунтованими, відповідають нормам матеріального та процесуального права, а тому підстави для його скасування чи зміни - відсутні.
26. З огляду на результат касаційного розгляду судові витрати відповідно до статті 139 КАС України розподілу не підлягають.
Керуючись статтями 341, 343, 349, 350, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду
п о с т а н о в и в :
1. Касаційну скаргу Національного банку України залишити без задоволення.
2. Постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 31 жовтня 2016 року - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.
Головуючий                                                     Т.Г.Стрелець          
Судді                                                                                       О.В.Білоус
І.Л.Желтобрюх