Постанова
Іменем України 
05 квітня 2018 року
м. Київ
справа № 639/8559/15-к
провадження № 51-923км18
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого                                  ОСОБА_1 ,
суддів                                                           ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:
секретаря судового засідання  ОСОБА_4 ,
прокурора                                       ОСОБА_5 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу захисника ОСОБА_6  в інтересах засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Апеляційного суду Харківської  області від 16 березня 2017 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 22015220000000219, за обвинуваченням
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця та жителя АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 305, ч. 2 ст. 307 КК України.
Зміст оскарженого судового рішення і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
За вироком Жовтневого районного суду м. Харкова від 14 квітня 2016 року              ОСОБА_7 засуджено за ч. 2 ст. 305, ч. 2 ст. 307  КК України та призначено покарання: за ч. 2 ст. 305 КК України, із застосуванням ст. 69 КК України, у виді позбавлення волі строком на 5 років 6 місяців, з конфіскацією всього майна, яке є його власністю; за ч. 2 ст. 307 КК України у виді позбавлення волі строком на 6 років,  з конфіскацією всього майна, яке є його власністю. Згідно ч. 1 ст. 70 КК України визначено ОСОБА_7 остаточне покарання за сукупністю злочинів, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим у виді позбавлення волі строком на 6 років, з конфіскацією всього майна, яке є його власністю. На підставі 
ч. 5 ст. 72 КК України зараховано ОСОБА_7 строк попереднього ув`язнення за період з 06.06.2015 року по 12.06.2015 рік з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі. Після приведення вироку до виконання заставу у розмірі 97440 грн, яка 12.06.2015 року була внесена на депозитний рахунок Київського районного суду м. Харкова, повернуто заставодавцю – ОСОБА_8 (т. 1, а. с. 220).
Згідно з вироком ОСОБА_7 визнано винним у тому, що він у травні 2015 року діючи умисно, за попередньою змовою з невстановленою особою, матеріали щодо якої виділені в окреме кримінальне провадження, здійснив замовлення в компанії Wellchem Chemical со., Ltd, Китайська Народна Республіка (далі – КНР) особливо небезпечної психотропної речовини з метою переміщення її через митний кордон України, яку в подальшому планував реалізувати на території міста Харкова. 
З метою приховування від митного контролю особливо небезпечної психотропної речовини, за узгодженням із замовниками, відправлення було задекларовано як «Зразки амоніуму поліфосфату», тобто речовина обіг якої не заборонено та відправлено постачальником через міжнародну службу доставки «TNT» за 
№ СТ310454684CN.
02 червня 2015 року зазначене експрес відправлення із декларацією кур`єрської служби «China Express» перетнуло кордон України та пройшло митний контроль. 
Того ж дня в результаті проведення огляду місця події вміст відправлення було вилучено та направлено на експертизу, згідно висновку якої речовини, які містились у відправленні є особливо небезпечними психотропними речовинами обіг яких заборонено, а саме: PVP масою 465, 7328 г, пентедрон (гомолог МАВР) масою 
0, 1566 г. 
В результаті проведення співробітниками Управління Служби Безпеки України в Харківській області негласної слідчої (розшукової) дії – контрольованої поставки, вміст вказаного експрес відправлення був замінений на речовину, що за зовнішніми ознаками схожа на особливо небезпечну психотропну речовину, однак не містить заборонених або обмежених в обігу елементів.
06 червня 2015 року ОСОБА_7 перебуваючи на території Жовтневого району 
міста Харкова, доводячи до кінця свої злочинні наміри, які спрямовані на придбання, перевезення та зберігання з метою збуту психотропних речовин, отримав експрес відправлення № СТ310454684CN  з імітаційною речовиною та направився до місця свого проживання за адресою: АДРЕСА_2 , де був затриманий співробітниками Управління Служби Безпеки України в Харківській області.
Крім того, у період з травня 2015 року по 06 червня 2015 року засуджений перебуваючи на території Жовтневого району міста Харкова, маючи умисел на придбання, зберігання та збут особливо небезпечних психотропних речовин, придбав за невстановлених слідством обставин порошкоподібні та кристалоподібні речовини, розфасовані у пакети, які зберігав за місцем свого проживання за адресою: 
АДРЕСА_2 .
06 червня 2015 року в ході огляду місця події за вказаним вище місцем проживання засудженого співробітники слідчого відділу та Головного відділу по боротьбі з корупцією та організованою злочинністю Управління Служби Безпеки України в Харківській області виявили та вилучили зазначені речовини, які згідно висновку експерта є особливо небезпечними психотропними речовинами обіг яких заборонено, а саме: МРНР (гомолог речовини МРВР) масою 0, 2182 г, AB-PINACA-CHM, масою 0, 8674 г, PVP масою 6, 6174.
Ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 16 березня 2017 року вирок місцевого суду залишено без зміни. Заставу у розмірі 97440 грн, яка була внесена ОСОБА_8 на депозитний рахунок Київського районного суду м. Харкова, звернути на користь держави.
Вимоги касаційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі захисник засудженого – адвокат ОСОБА_6  просить скасувати ухвалу апеляційного суду та призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого через суворість. Вказує, що апеляційний суд здійснював судовий розгляд матеріалів кримінального провадження щодо обвинуваченого ОСОБА_7 за поданою ним апеляційною скаргою за його відсутності. Стверджує, що місцевим судом порушено загальні засади призначення покарання внаслідок чого призначено ОСОБА_7 занадто суворе покарання. Апеляційний суд, у порушення вимог ст. 419 КПК України, не дав належної оцінки таким порушенням та залишив вирок місцевого суду без зміни.
Також вказує, що апеляційний суд всупереч вимог ч. 9 ст. 182 КПК України  вирішуючи питання про звернення застави в дохід держави належним чином не повідомив учасників процесу про місце та час судового засідання в якому розглядатиметься питання щодо внесеної застави.
Позиції інших учасників судового провадження
У судовому засіданні  прокурор заперечував проти задоволення касаційної скарги.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення прокурора, перевіривши матеріали провадження, обговоривши викладені у скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що скарга частково підлягає задоволенню з таких підстав.
Мотиви Суду
Згідно зі ст. 434 КПК України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального й процесуального права при ухваленні судових рішень у тій частині, в якій їх було оскаржено.
Висновки суду про винність  ОСОБА_7 та кваліфікація його дій у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень в касаційній скарзі не оспорюються, судовий розгляд кримінального провадження проведений у порядку 
ч. 3 ст. 349 КПК України.
Доводи захисника щодо неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність та суворість покарання призначеного ОСОБА_7 , колегія суддів вважає необґрунтованими.
Відповідно до вимог ст. 65 КК України, суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Згідно з вимогами ч. 1 ст. 69 КК України за наявності декількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої у санкції статті Особливої частини цього кодексу. 
З мотивувальної частині вироку місцевого суду слідує, з яким погодився і суд апеляційної інстанції, при обранні виду та розміру покарання  ОСОБА_7  суд врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного, зокрема, позитивні громадські характеристики, вчинення злочину вперше, вік та сімейний стан засудженого, наявність захворювання, повне визнання вини, щире каяття в скоєному та активне сприяння розкриттю злочинів.
Врахувавши всі зазначені обставини в сукупності, суд обґрунтовано призначив засудженому покарання, яке він має відбувати реально, із застосуванням ст. 69 КК України нижче від найнижчої межі, передбаченої санкцією ч. 2 ст. 305 КК України.Висновок суду про необхідність обрання засудженому покарання у виді реального позбавлення волі належно вмотивований.
Колегія суддів вважає, щопризначене ОСОБА_7 покарання із застосуванням 
ст. 69 КК України, тобто нижче від найнижчої межі, передбаченої санкцією ч. 2 
ст. 305 КК України, є справедливим, необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових злочинів. Воно відповідає загальним засадам призначення покарання, визначеним ст.ст. 50, 65 КК України. 
Доводи касаційної скарги та матеріали кримінального провадження не містять достатніх даних про порушення судом першої або апеляційної інстанцій при розгляді провадження в частині призначення покарання норм кримінального процесуального закону, які ставили би під сумнів обґрунтованість прийнятих рішень. 
Отже судами першої та апеляційної інстанцій у вирішенні питання про призначення покарання ОСОБА_7 кримінальний закон застосовано правильно, істотних порушень вимог кримінального процесуального закону не допущено, а призначене покарання відповідає тяжкості вчиненого злочину та особі засудженого.
Також колегія суддів відхиляє, як безпідставні доводи касаційної скарги про порушення права ОСОБА_7 постати перед судом. Судом апеляційної інстанції обговорювалося питання про можливість слухання провадження за відсутності обвинуваченого, ретельно перевірявся зміст поданої апеляційної скарги і заяв на адресу суду та обґрунтовано встановлено, що в апеляційній скарзі обвинувачений не порушував питання про обов`язковість його участі при розгляді поданої ним апеляційної скарги, заяв про обов`язковість його участі та бажання взяти участь у судовому засідання 16 березня 2017 року. 
Що стосується доводів касаційної скарги захисника щодо недотримання вимог кримінального процесуального закону у вирішенні питання про звернення застави в дохід держави, то вони є обґрунтованими.
Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, апеляційним судом при вирішенні питання про звернення застави в дохід держави не було належним чином повідомлено заставодавця про місце та час судового розгляду в якому вирішувалось питання щодо внесеної ним  застави, тим самим було порушено вимоги ч. 9 ст. 182 КПК України, оскільки питання про звернення застави в дохід держави вирішується слідчим суддею, судом за клопотанням прокурора або за власною ініціативою суду в судовому засіданні за участю підозрюваного, обвинуваченого, заставодавця, в порядку, передбаченому для розгляду клопотань про обрання запобіжного заходу. Однак судом апеляційної інстанції не повідомлявся заставодавець та обвинувачений про проведення судового засідання з питання звернення застави в дохід держави. 
Крім того, явка обвинуваченого ОСОБА_7 у судове засідання 16 березня 2017 року судом апеляційної інстанції визнана не обов`язковою. 
Як вбачається з ухвали апеляційного суду вирок Жовтневого районного суду м. Харкова від 14 квітня 2016 року щодо ОСОБА_7 залишено без зміни, у тому числі в частині рішення про повернення застави заставодавцю ОСОБА_8 , отже апеляційний суд фактично змінив судове рішення в цій частині, звернувши заставу в дохід держави.
Таким чином, рішення апеляційного суду про звернення застави на користь держави  у зв`язку з ухиленням обвинуваченим від явки до апеляційного суду 16 березня 2017 року постановлене з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, що є підставою для зміни ухвали апеляційного суду.
Керуючись статтями 433, 434, 436 КПК України, Суд
ухвалив:                                                          
Касаційну скаргу захисника ОСОБА_6  в інтересах засудженого ОСОБА_7 –задовольнити частково.
Ухвалу Апеляційного суду Харківської області від 16 березня 2017 року щодо ОСОБА_7 змінити. Виключити із резолютивної частини ухвали Апеляційного суду Харківської області від 16 березня 2017 року рішення про звернення застави в дохід держави. У решті ухвалу залишити без зміни.
Постанова остаточна і оскарженню не підлягає.
 
Судді:
 
ОСОБА_1                                     ОСОБА_2                          ОСОБА_3