Постанова
Іменем  України
 
10 травня 2018 року
м. Київ
 
справа № 646/9604/16-ц
провадження № 61-722св18
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:
 
головуючого - Висоцької В. С.,
суддів: Мартєва С. Ю. (суддя-доповідач), ЛеськоА. О., Пророка В. В., Фаловської І. М.,
 
учасники справи:
позивач - ОСОБА_4,
представник позивача - ОСОБА_5,
відповідач - публічне акціонерне товариство «Харківське підприємство автобусних станцій», 
представник відповідача - Сороченко ВікторіяІванівна, 
відповідач - товариство з обмеженою відповідальністю «Автотранссервіс»,
представник відповідача - Решетник ОлегАнатолійович,
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Харківське підприємство автобусних станцій» на рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 22 вересня 2017 року в складі судді Теслікової І. І. та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 28 листопада 2017 року в складі суддів: Хорошевського О. М., Бровченка І. О., Кіся П. В.,
ВСТАНОВИВ:
 
Відповідно до пункту 4 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.
 
У вересні 2016 року ОСОБА_4 звернувся з позовом до публічного акціонерного товариства «Харківське підприємство автобусних станцій» (далі - ПАТ «ХПАС»), товариства з обмеженою відповідальність «Автотранссервіс» (далі - ТОВ «Автотранссервіс») про визнання протиправною відмови у наданні пільгового квитка, зобов'язання продавати пільгові квітки відповідно до чинного законодавства, відшкодування моральної шкоди.
Позовна заява мотивована тим, що ОСОБА_4 є учасником бойових дій та має право на безоплатний проїзд автобусами приміських і міжміських маршрутів. 
Касиром ПАТ «ХПАС» 12 квітня та 1 серпня 2016 року йому було відмовлено у продажу пільгового квитка з посиланням на обмеження такого продажу (три пільгових місця) на рейс через каси автостанцій на міжміських маршрутах на станції формування та транзитних станціях, унаслідок чого він був вимушений звертатися до правоохоронних органів та зі скаргою до ПАТ «ХПАС». 
ОСОБА_4 просив визнати протиправною відмову ПАТ «ХПАС» у наданні пільгового квитка 12 квітня та 1 серпня 2016 року, стягнути солідарно з ПАТ «ХПАС» та ТОВ «Автотранссервіс» моральну шкоду у розмірі 20 000,00 грн, зобов'язати ПАТ «ХПАС» здійснювати реалізацію квитків пільговим категоріям пасажирів.
Рішенням Червонозаводського районного суду м. Харкова від 22 вересня 2017 року позов задоволено частково.
Визнано протиправними дії ПАТ «ХПАС» щодо відмови у наданні позивачу як учаснику бойових дій пільгового квитка 12 квітня та 1 серпня 2016 року. 
Стягнуто з ПАТ «ХПАС» на користь  ОСОБА_4 1 000,00 грн на відшкодування моральної шкоди. 
У решті позову відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.
Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що відмовляючи ОСОБА_4 у пільговому перевезенні, а саме: у наданні пільгового квитка як учаснику бойових дій, касир ПАТ «ХПАС» діяв неправомірно всупереч вимог чинного законодавства.
Сума на відшкодування моральної шкоди, спричиненої ОСОБА_4 - 1 000,00 грн, визначена з урахуванням характеру, глибини та тривалості моральних страждань, що носили характер душевних переживань з приводу порушення права позивача на пільговий проїзд.
Ухвалою апеляційного суду Харківської області від 28 листопада 2017 року рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 22 вересня 2017 року залишено без змін.
 
Ухвала апеляційного суду мотивована тим, що суд першої інстанції в повному обсязі встановив права та обов'язки сторін, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін та надав їм належну правову оцінку.
У касаційній скарзі ПАТ «ХПАС» просить зазначені судові рішення скасувати, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, та прийняти нову постанову про відмову в позові.
Касаційна скарга мотивована тим, що ПАТ «ХПАС» не є автомобільним перевізником та не здійснює самостійно перевезення пасажирів власним автотранспортом, а виступає лише посередником між пасажиром та перевізником, отже не може надавати місця для пільгового проїзду та нести відповідальність за невчинення таких дій. Як наслідок не може бути стягнуто з ПАТ «ХПАС» й моральну шкоду.
 
ТОВ «Автотранссервіс» ухвалені в справі рішення в касаційному порядку не оскаржувало.
 
ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_4 надав відзив на касаційну скаргу, в якому просить ухвалені в справі судові рішення залишити без змін, посилаючись на те, що судами правильно застосовані норми матеріального та процесуального права.
 
Касаційна скарга в частині позову до ПАТ «ХПАС» підлягає задоволенню з таких підстав.
 
Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
 
Частиною другою статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
 
Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
 
Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.
Судом установлено, що ОСОБА_4 є учасником бойових дій.
12 квітня та 1 серпня 2016 року касиром ПАТ «ХПАС» ОСОБА_4 було відмовлено у продажу пільгового квитка з посиланням на обмеження такого продажу (три пільгових місця) на рейс через каси автостанцій на міжміських маршрутах на станції формування та транзитних станціях.
Відповідно до статті 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» учасникам бойових дій надається безплатний проїзд усіма видами міського пасажирського транспорту, автомобільним транспортом загального користування в сільській місцевості, а також залізничним і водним транспортом приміського сполучення та автобусами приміських і міжміських маршрутів, у тому числі внутрішньорайонних, внутрішньо- та міжобласних незалежно від відстані та місця проживання.
 
Діяльність автостанцій в Україні регулюється ЦК України, ГК України, Законом України «Про автомобільний транспорт», постановою Кабінету Міністрів України «Про затвердження Правил надання послуг пасажирського автомобільного транспорту» від 18 лютого 1997 року № 176, наказом Міністерства транспорту та зв'язку України «Про затвердження Порядку регулювання діяльності автостанцій» від 27 вересня 2010 року № 700.
Відповідно до статті 37 Закону України «Про автомобільний транспорт» пільгові перевезення пасажирів, які відповідно до законодавства користуються такими правами, забезпечують автомобільні перевізники, які здійснюють перевезення пасажирів на автобусних маршрутах загального користування.
ПАТ «ХПАС» не є автомобільним перевізником і перевезень не здійснює, а виступає в якості посередника між пасажиром і перевізником.
Відповідно до статті 39 Закону України «Про автомобільний транспорт» документами для регулярних пасажирських перевезень для пасажира є квиток на проїзд в автобусі та на перевезення багажу (для пільгового проїзду - посвідчення особи встановленого зразка).
Згідно зі статтею 41 Закону України «Про автомобільний транспорт» пасажир зобов'язаний мати при собі квиток на проїзд, на перевезення багажу, за наявності права пільгового проїзду - відповідне посвідчення.
Відповідно до статті 42 Закону України «Про автомобільний транспорт» договір перевезення пасажира автобусом на маршруті загального користування укладається між автомобільним перевізником та пасажиром. Цей договір вважається укладеним з моменту придбання пасажиром квитка на право проїзду, а для осіб, які користуються правом пільгового проїзду, - з моменту посадки в автобус.
Таким чином, Законом України «Про автомобільний транспорт» встановлено право пасажира, який користується пільгами на транспорті, безпосередньо скористатися пільговим проїздом, пред'явивши водієві автобусу посвідчення встановленого зразка. 
Відповідно до статті 1 Закону України «Про автомобільний транспорт»:
автостанція -споруда або комплекс будівель, споруд, стоянок та під'їздів для прийняття, відправлення, управління рухом автобусів та обслуговування пасажирів;
автомобільний перевізник - фізична або юридична особа, яка здійснює на комерційній основі чи за власний кошт перевезення пасажирів чи (та) вантажів транспортними засобами.
Згідно зі статтею 32 Закону України «Про автомобільний транспорт» власники автостанцій зобов'язані укласти договір з автомобільним перевізником, що здійснює перевезення пасажирів на автобусних маршрутах загального користування, тільки за наявності в нього договору із органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування про організацію перевезення на автобусних маршрутах загального користування чи дозволу органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування на обслуговування маршрутів загального користування, що пролягають через цю автостанцію.
Предметом укладених ПАТ «ХПАС» з перевізниками договорів про надання послуг автостанцією перевізника є надання власником за завданням перевізника на території автостанцій комплексу обов'язкових та передбачених законодавством послуг, пов'язаних з організацією і здійсненням процесу прийняття та відправлення пасажирів транспортом перевізника, продажем проїзних квитків та квитанцій на перевезення багажу, диспетчерським управлінням, організацією прибуття і відправлення автобусів, інформуванням водіїв щодо умов дорожнього руху, а також інші послуги відповідно до вимог Закону України «Про автомобільний транспорт» і Правил надання послуг пасажирського автомобільного транспорту.
Ураховуючи положення статті 42 Закону України «Про автомобільний транспорт», яка регулює договори щодо перевезення пасажирів, діяльність автостанцій з продажу квитків підпадає під правове регулювання посередницької діяльності.
Правове регулювання посередницької діяльності визначене статтями 243, 1003 ЦК України, відповідно до яких комерційним представником є особа, яка постійно та самостійно виступає представником підприємців при укладенні ними договорів у сфері підприємницької діяльності. У договорі доручення або у виданій на підставі договору довіреності мають бути чітко визначені юридичні дії, які належить вчинити повіреному. Дії, які належить вчинити повіреному, мають бути правомірними, конкретними та здійсненними.
Комерційна посередницька (агентська) діяльність в Україні врегульована главою 31 ГК України, відповідно до положень якої угода, укладена від імені суб'єкта, якого представляє комерційний агент, без повноваження на її укладення або з перевищенням наданого йому повноваження, вважається схваленою цим суб'єктом за умови, якщо він не відхилить перед третьою особою дії комерційного агента (стаття 298).
Автомобільний пасажирський перевізник вправі встановлювати автостанції як його комерційному агенту, обсяги здійснення угод - продажу квитків.При цьому, зазначена діяльність не є монопольною у розумінні статті 299 ГК України, оскільки відповідно до пункту 115 Правил надання послуг пасажирського автомобільного транспорту перевізники відповідно до укладених договорів здійснюютьпродаж квитків через  автостанції,  агентства  з  продажу  квитків та/або самостійно. 
Отже, кількість комерційних посередників перевізника є необмеженою, а чинне законодавство заборон щодо встановлення перевізниками обсягів продажу квитків автостанціями не містить.
Відповідно до частин першої, третьої статті 412 ЦПК України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
 
Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.
Суд першої інстанції, дійшовши обґрунтованого висновку про те, що позивач, як учасник бойових діймає право на безоплатний проїзд, не взяв до уваги того, що вина ПАТ «ХПАС»у порушенні прав позивача відсутня, оскільки ПАТ «ХПАС» не є автомобільним перевізником і не здійснює перевезень. Апеляційний суд недоліків суду першої інстанції не усунув та помилково залишив ухвалене ним рішення без змін.
З урахуванням наведеного, рішення судів першої та апеляційної інстанцій підлягають скасуванню з прийняттям у справі нової постанови про відмову в позові.
 
Відповідно до частини шістнадцятої статті 7, частини сьомої статті 268 ЦПК України судове рішення (повне або скорочене), ухвалене у відкритому судовому засіданні, оголошується прилюдно у порядку, визначеному ЦПК України. Рішення суду (повне або скорочене) підписується всім складом суду у день його складення і додається до справи.
 
У резолютивній частині скороченого рішення суду першої інстанції зазначено про стягнення з ПАТ «ХПАС»на користь  ОСОБА_4 500,00 грн на відшкодування моральної шкоди. Разом із тим у резолютивній частині повного рішення суду першої інстанції зазначено про стягнення з ПАТ «ХПАС»на користь  ОСОБА_4 1 000,00 грн на відшкодування моральної шкоди, що не узгоджується з положеннями наведених норм ЦПК України.
 
Керуючись статтями 400, 409, 412 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Харківське підприємство автобусних станцій» задовольнити.
 
Рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 22 вересня 2017 року та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 28 листопада 2017 року в частині позову ОСОБА_4 до публічного акціонерного товариства «Харківське підприємство автобусних станцій» скасувати.
 
Прийняти нове рішення про відмову в позові ОСОБА_4 до публічного акціонерного товариства «Харківське підприємство автобусних станцій» про визнання протиправною відмови у наданні пільгового квитка, зобов'язання продавати пільгові квитки відповідно до чинного законодавства та відшкодування моральної шкоди.

 
Головуючий                                                                                               В. С. Висоцька
 
Судді:                                                                                                            С. Ю. Мартєв
 
                                                                                                            А.О. Лесько 
 
                                                                                                            В.В. Пророк 
 
                                                                                                            І.М. Фаловська