ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 березня 2018 року 
м. Київ

Справа №  910/7083/16 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Дроботової Т.Б. - головуючого, Пількова К.М., Чумака Ю.Я.,
секретар судового засідання - Підгірська Г.О.,

за участю представників:

позивача - Мостепанюка В.І., Свистунова А.В., 
відповідача - Тодосієнка В.М., Дяченка В.С., 
третьої особи - не з'явилися,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Державної іпотечної установи

на постанову Київського апеляційного господарського суду від 04.10.2017 (судді: Ткаченко Б.О., Мартюк А.І., Зеленін В.О.) та ухвалу Господарського суду міста Києва від 10.07.2017 (суддя Мельник В.І.) у справі № 910/7083/16

за заявою Державної іпотечної установи

про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Господарського суду міста Києва від 01.08.2016 у справі

за позовом Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів на ліквідацію АТ "Дельта Банк" Кадирова В.В.

до  Державної іпотечної установи,

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача - Фонду гарантування вкладів фізичних осіб,

про визнання договорів недійсними,

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2016 року Публічне акціонерне товариство "Дельта Банк" (далі - ПАТ "Дельта Банк") в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ "Дельта Банк" Кадирова В.В. звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Державної іпотечної установи про визнання недійсними договору застави майнових прав від 04.02.2015 №  Д-3/2015, укладеного між ПАТ "Дельта Банк" і Державною іпотечною установою; договору відступлення права вимоги (з відкладальними умовами) від 04.02.2015 № Д-3.1/2015, укладеного між ПАТ "Дельта Банк" і Державною іпотечною установою, на підставі статей 203, 215, 216 Цивільного кодексу України, статті 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів", статей 3, 47, 49, 66 Закону України "Про банки і банківську діяльність".
Рішенням Господарського суду міста Києва від 01.08.2016 (суддя Лиськов   М.О.), залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 08.11.2016 (судді: Буравльов С.І., Андрієнко В.В., Шапран В.В.), позов задоволено повністю. Визнано недійсними договір застави майнових прав від 04.02.2015 № Д-3/2015 і договір відступлення права вимоги від 04.02.2015 №  Д-3.1/2015, укладені між ПАТ "Дельта Банк" і Державною іпотечною установою.
Господарські суди попередніх інстанцій виходили із того, що спірні договори є нікчемними з підстав, передбачених пунктами 1, 5, 7 частини 3 статті 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", та, відповідно, є недійсними з моменту їх вчинення в силу вимог закону, оскільки: по-перше, за спірними договорами ПАТ "Дельта Банк" узяло на себе зобов'язання у виді застави щодо забезпечення виконання грошових вимог у порядку іншому, ніж здійснення кредитних операцій, відповідно до Закону України "Про банки і банківську діяльність", оскільки уклало із відповідачем спірні договори у період, коли діяли запроваджені постановою Національного банку україни (далі - НБУ) №  692/БТ обмеження на здійснення кредитних операцій, надання майнових порук та інших зобов'язань та передачу третім особам майна та активів банку без погодження з куратором НБУ (пункт 5 частини 3 статті 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб"); по-друге, за спірними договорами ПАТ "Дельта Банк" відмовилося від власних майнових вимог, безоплатно взяло на себе додаткові зобов'язання із передачі майнових прав за кредитними договорами відповідачеві у період, коли існувала ймовірність настання ризиків, пов'язаних із невиконанням перед відповідачем зобов'язань за договором банківського рахунка внаслідок його неплатоспроможності (пункт 1 частини 3 статті 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб"); по-третє, за спірними договорами Державній іпотечній установі було надано перевагу перед іншими кредиторами банку, оскільки лише відповідачеві було запропоновано укладення договорів застави та відступлення прав вимоги як способу забезпечення виконання зобов'язань за договором банківського рахунка, за відсутності публічної пропозиції укласти такі договори забезпечення іншим клієнтам банку, що в свою чергу ставить інших кредиторів ПАТ "Дельта Банк" у невигідне становище (пункт 7 частини 3 статті 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб").
Постановою Вищого господарського суду України від 31.01.2017 (судді: Плюшко І.А., Владимиренко С.В., Малетич М.М.) постанову Київського апеляційного господарського суду від 08.11.2016 залишено без змін із тих же підстав, а касаційну скаргу Державної іпотечної установи - без задоволення.
У лютому 2017 року Державна іпотечна установа звернулася до Господарського суду міста Києва із заявою про перегляд рішення місцевого господарського суду від 01.08.2016 за нововиявленими обставинами, в якій просила скасувати зазначене рішення, а справу направити на новий розгляд. Як на нововиявлені обставини заявник послався на листи Національного банку України від 29.12.2016 №  20-0004/105375 та Міністерства юстиції України від 24.11.2016  №  41343/ПІ-ЮР-2228/3/10, які, на його думку, свідчать про те, що постанови Правління Національного банку України № 102/БТ від 26.02.2014, №  348/БТ від 12.06.2014 є актами персонального характеру індивідуальної дії, що містять інформацію з обмеженим доступом, не підлягають опублікуванню та доводяться до відома юридичних та фізичних осіб, на яких поширюється дія, у порядку, встановленому Національним банком України. Державна іпотечна установа вважала, що правова позиція Національного банку України і Міністерства юстиції України, викладена у цих листах, спростовує доводи ПАТ "Дельта Банк" і суттєво впливає на правові висновки суду першої інстанції у цій справі.
Ухвалою Господарського суду міста Києва від 10.07.2017 (суддя Мельник В.І.) у задоволенні заяви про перегляд рішення Господарського суду міста Києва від 01.08.2016 за нововиявленими обставинами відмовлено.
Мотивуючи ухвалу, місцевий господарський суд встановив, що наведені відповідачем у заяві як нововиявлеі обставини не є такими у розумінні статті 112 Господарського процесуального кодексу України у редакції, чинній до 15.12.2017, а по суті є новими доказами.
Постановою Київського апеляційного господарського суду від 04.10.2017 (судді: Ткаченко Б.О., Мартюк А.І., Зеленін В.О.) ухвалу Господарського суду міста Києва від 10.07.2017 залишено без змін, а апеляційну скаргу Державної іпотечної установи  - без задоволення. 
Апеляційний господарський суд установив, що наведені заявником мотиви перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами наводилися відповідачем під час розгляду спору, тобто були йому відомі, та були предметом судового дослідження при розгляді справи. 
Державна іпотечна установа подала касаційну скаргу на постанову Київського апеляційного господарського суду від 04.10.2017 та ухвалу Господарського суду міста Києва від 10.07.2017, в якій просить скасувати  зазначені судові рішення, а справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
Підставами для скасування судових рішень відповідач вважає неправильне застосування судами норм матеріального і процесуального права, зокрема статей  92, 241 Цивільного кодексу України, статей 33, 43, 112 Господарського процесуального кодексу України у редакції, чинній до 15.12.2017, статті 12 Закону України "Про заставу", посилаючись на те, що наведені у заяві обставини є нововиявленими, вони існували, не були відомі заявникові на момент розгляду справи та є істотними для розгляду справи, спростовують факти, покладені в основу судових рішень і  підтверджуються належними і допустимими доказами.
Крім того, скаржник зазначає, що ПАТ "Дельта Банк" і відповідач при укладенні спірних договорів діяли відповідно до вимог чинного законодавства та послався на обставини схвалення спірних правочинів, які було прийнято Державною іпотечною установою до виконання та виконувалися.
ПАТ "Дельта Банк" у відзиві на касаційну скаргу просило залишити без змін оскаржені судові рішення, а касаційну скаргу - без задоволення, посилаючись, зокрема, на відсутність у цьому випадку нововиявлених обставин у розумінні приписів статті 112 Господарського процесуального кодексу України у редакції, чинній до 15.12.2017.  ПАТ "Дельта Банк" зазначило, що наведені у заяві про перегляд судового рішення обставини не є істотними для вирішення даного спору, вони були досліджені судами та по суті є новими доказами.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, дослідивши наведені у касаційній скарзі доводи та заперечення на неї, перевіривши матеріали справи щодо правильності застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм процесуального права, колегія суддів вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
Викладені у касаційній скарзі аргументи відповідача щодо наявності підстав для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами не можуть бути підставою для скасування оскаржених у справі судових рішень, оскільки вони суперечать встановленим господарськими судами обставинам та ґрунтуються на помилковому тлумаченні норм процесуального права.
Колегія суддів зазначає, що оскаржені у справі судові рішення ухвалено із додержанням норм процесуального права, а тому вони підлягають залишенню без змін із таких підстав.
Постановляючи оскаржену у справі ухвалу, господарський суд першої інстанції, з яким погодився і суд апеляційної інстанції, виходив із того, що наведені мотиви перегляду рішення у справі не можна вважати такими, що свідчать про наявність нововиявлених обставин у розумінні приписів статті 112 Господарського процесуального кодексу України у редакції, чинній до 15.12.2017, у зв'язку з чим відмовив у задоволенні заяви позивача про перегляд рішення Господарського суду міста Києва від 01.08.2016 за нововиявленими обставинами.
Порядок перегляду судових рішень за нововиявленими обставинами було урегульовано положеннями розділу ХІІІ Господарського процесуального кодексу України у редакції, чинній до 15.12.2017.
Відповідно до статті 112 Господарського процесуального кодексу України у редакції, чинній до 15.12.2017, господарський суд може переглянути прийняте ним судове рішення, яке набрало законної сили, за нововиявленими обставинами. Підставами для перегляду судових рішень господарського суду за нововиявленими обставинами, зокрема, є істотні для справи обставини, що не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи (пункт 1 частини 2 статті 112 Господарського процесуального кодексу України у редакції, чинній до 15.12.2017). 
Перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами - окрема процесуальна форма судового процесу, яка визначається юридичною природою цих обставин. До нововиявлених обставин у розумінні наведених приписів відносяться матеріально-правові факти, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші факти, які мають значення для правильного вирішення спору. При цьому необхідними ознаками нововиявлених обставин є їх наявність на час розгляду справи; те, що ці обставини не могли бути відомі заявникові на час розгляду справи; істотність даних обставин для розгляду справи. 
Нововиявлені обставини за своєю юридичною суттю є фактичними даними, що в установленому порядку спростовують факти, які було покладено в основу рішення суду. Поняття нововиявленої обставини (як факту) і нового доказу (як підтвердження факту) чітко розрізняються між собою. Не можуть вважатися такими обставинами подані учасником справи листи, накладні, розрахунки, акти тощо, які за своєю правовою природою є саме новими доказами. Разом із цим не можуть визнаватися нововиявленими обставини, на які посилався учасник справи у своїх поясненнях у суді будь-якої з інстанцій.
Господарські суди попередніх інстанцій, врахувавши наведені приписи процесуального законодавства, установили, що обставини, на які послався заявник як на нововиявлені (стосовно правової природи і характеру постанов правління НБУ), він наводив під час розгляду справи (а.с. 101-106 та 139-146 V  т.с.); ці обставини були предметом дослідження судом під час розгляду зазначеного спору по суті та їм було надано відповідну оцінку. 
Як установив суд апеляційної інстанції, листи Національного банку України від 29.12.2016 № 20-0004/105375, Міністерства юстиції України від 24.11.2016 № 41343/ПІ-ЮР-2228/3/10 було подано заявником та долучено судом до матеріалів справи під час її розгляду по суті спору; відповідач під час розгляду справи по суті наводив відповідні доводи (інформацію, викладену у цих листах), зазначені обставини були йому відомі, тобто суд  апеляційної інстанції установив, що його доводи зводяться до переоцінки доказів, яким судами вже було надано оцінку  у процесі розгляду справи.
Колегія суддів звертає увагу скаржника на те, що дослідження обставин і перевірка доказів на предмет наявності нововиявлених обставин у розумінні приписів процесуального законодавства не може мати своїм наслідком нову правову оцінку обставин, які вже були предметом дослідження судів при вирішенні спору по суті, та кваліфікації таких обставин як нововиявлених.
Зважаючи на положення частини 1 статті 9 Конституції України, статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) застосовується судами України як частина національного законодавства, а практика Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), через рішення якого відбувається практичне застосування Конвенції, застосовується судами як джерело права. 
Відповідно до усталеної практики ЄСПЛ (рішення у справах "Пономарьов проти України" та "Рябих проти Російської Федерації") щодо реалізації права на справедливий суд (пункт 1 статті 6 Конвенції): "Одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, який передбачає повагу до принципу res judicata - принципу остаточності рішень суду. Цей принцип наголошує, що жодна зі сторін не має права вимагати перегляду остаточного та обов'язкового рішення суду просто тому, що вона має на меті добитися нового слухання справи та нового її вирішення. Повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватися для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду. Перегляд не повинен фактично підміняти собою апеляцію, а сама можливість існування двох точок зору на один предмет не є підставою для нового розгляду. Винятки із цього принципу можуть мати місце лише за наявності підстав, обумовлених обставинами важливого та вимушеного характеру".
У справі "Нєлюбін проти Російської Федерації" ЄСПЛ також дійшов висновку, що принцип правової визначеності вимагає, серед іншого, щоб якщо суди ухвалили остаточне рішення з питання, то їх рішення не піддавалося би сумніву. Повноваження вищих судів щодо скасування чи зміни тих судових рішень, які вступили в законну силу та підлягають виконанню, мають використовуватися для виправлення фундаментальних порушень. Такі рішення можуть бути скасовані лише у виняткових обставинах, а не тільки з метою одержання іншого рішення у справі.
З огляду на викладене, враховуючи зазначені висновки ЄСПЛ, беручи до уваги обставини, встановлені судами, а також те, що судами першої та апеляційної інстанцій правильно застосовано норми процесуального права, колегія суддів не вбачає правових підстав для скасування оскаржених судових рішень у справі та задоволення касаційної інстанції.
Оскільки підстав для скасування судових рішень і задоволення касаційної скарги скаржника немає, судовий збір за подання касаційної скарги слід покласти на скаржника.
Керуючись статтями 300, 301, пунктом 1 частини 1 статті 308, 309, 314, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд
П О С Т А Н О В И В :
Касаційну скаргу Державної іпотечної установи залишити без задоволення.
Постанову Київського апеляційного господарського суду від 04.10.2017 та ухвалу Господарського суду міста Києва від 10.07.2017 у справі № 910/7083/16 залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                                                          Т.Б. Дроботова

Судді:                                                                                                      К.М. Пільков

                                                                                               Ю.Я. Чумак