ПОСТАНОВА
Іменем України

10 травня 2018 року 
Київ
справа №638/21271/15-а
адміністративне провадження №К/9901/20457/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
головуючого Гриціва М.І., 
суддів: Анцупової Т.О., Берназюка Я.О., Коваленко Н.В., Кравчука В.М., 
розглянув у порядку письмового провадження справу за заявою ОСОБА_1 про перегляд Верховним Судом України ухвали Вищого адміністративного суду України від 25 жовтня 2016 року у справі за його позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі – Військкомат), Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (далі – ГУ ПФУ) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,  –
встановив:
У грудні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом, у якому просив: визнати бездіяльність ГУ ПФУ щодо перерахунку його ( ОСОБА_1 ) пенсії протиправною та такою, що порушує права позивача як людини, які передбачені Протоколом № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (ЕТ8 № 9); зобов`язати ГУ ПФУ надати список до Військкомату, який містить ім`я позивача, для складання останнім довідки про розмір грошового забезпечення для перерахунку пенсії з урахуванням введення щомісячної додаткової грошової винагороди згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 22 вересня 2010 року № 889 «Питання грошового забезпечення окремих категорій військовослужбовців Збройних Сил, Державної прикордонної служби, Національної гвардії, Служби зовнішньої розвідки та осіб начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту Державної служби з надзвичайних ситуацій» (далі – постанова №  889) з наступними змінами та грошової допомоги на оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, індексації та одноразової грошової допомоги при звільненні; зобов`язати Військкомат скласти довідку про розмір грошового забезпечення позивача для перерахунку пенсії з урахуванням введення щомісячної додаткової грошової винагороди згідно з постановою №  889 з наступними змінами та грошової допомоги на оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, індексації та одноразове грошової допомоги при звільненні після отримання списку для перерахунку пенсії від ГУ ПФУ; зобов`язати Військкомат надати довідку про розмір грошового забезпечення позивача для перерахунку пенсії до ГУ ПФУ; зобов`язати ГУ ПФУ після отримання довідки про розмір грошового забезпечення для перерахунку пенсії провести перерахунок розміру пенсії позивачу у встановленні законодавством строки з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди згідно з постановою №  889 з наступними змінами та грошової допомоги на оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, індексації та одноразової грошової допомоги при звільненні і здійснити виплату недоплаченої пенсії з урахуванням підвищення (перерахунку).
Дзержинський районний суд міста Харкова постановою від 12 квітня 2016  року, залишеною без змін ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 19 липня 2016 року, у задоволенні позову відмовив.
Залишаючи без змін рішення суду першої інстанції, апеляційний суд виходив із того, що щомісячна додаткова грошова винагорода, передбачена наказом Міністра оборони України від 15 листопада 2010 року №  595 «Про затвердження Інструкції про розміри і порядок виплати щомісячної додаткової грошової винагороди військовослужбовцям Збройних Сил України», зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 29 листопада 2010 року за №  1194/18489 (далі – наказ №  595), має тимчасовий характер, оскільки виплата такої винагороди дозволена за наявності наказу командира (начальника) військової частини (установи, організації) або вищого командира (начальника), її розмір не є фіксованим, а виплата не є щомісячною, тому вона не може бути підставою для перерахунку пенсії військовослужбовцям згідно з частиною третьою статті 63 Закону України від 09 квітня 1992 року № 2262-ХІІ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (далі – Закону  №  2262-ХІІ).
Що ж стосується перерахунку пенсії з урахуванням грошової допомоги на оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, індексації та одноразової грошової допомоги при звільненні, то суди встановили, що з таким зверненням позивач до ГУ ПФУ не звертався, тому звернення позивача до суду з цими вимогами є передчасним.
Вищий адміністративний суд України ухвалою від 25 жовтня 2016 року судові рішення судів попередніх інстанцій залишив без змін.
ОСОБА_1 20 грудня 2016 року звернувся із заявою про перегляд і скасування усіх постановлених у справі судових рішень та направлення справи на новий судовий розгляд до суду першої інстанції. Просить Верховний Суд України переглянути оспорені рішення відповідно до пункту 5 частини першої статті 237 Кодексу адміністративного судочинства України (далі – КАС) у редакції, чинній на час ухвалення рішення суду касаційної інстанції, з підстави невідповідності судового рішення суду касаційної інстанції викладеним у постановах Верховного Суду України від 10 березня та 20 жовтня 2015 року (справи №№ 21-70а15, 21-2942а15) висновкам щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права.
Суддя Верховного Суду України ухвалою від 22 грудня 2016 року відкрив провадження у справі та витребував її з Дзержинського районного суду міста Харкова.
15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України від 03 жовтня 2017  року    №  2147-VІІІ «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» (далі – Закон № 2147-VІІІ).
Згідно з підпунктом 1 пункту 1 Перехідних положень КАС у редакції Закону №  2147-VIII заяви про перегляд судових рішень Верховним Судом України в адміністративних справах, які подані та розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного адміністративного суду та розглядаються спочатку колегією у складі трьох або більшої непарної кількості суддів за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. Такі заяви розглядаються без повідомлення та виклику учасників справи, за винятком випадку, коли суд з огляду на обставини справи ухвалить рішення про інше. 
Відповідно до підпункту 7 пункту 1 Перехідних положень КАС в редакції Закону №  2147-VIII заяви і скарги, зазначені в підпунктах 1, 3 – 6 цього пункту, передаються відповідно до Касаційного адміністративного суду, Великої Палати Верховного Суду за розпорядженням керівника апарату суду, до якого подані такі заяви і скарги, протягом тридцяти днів з дня набрання чинності цією редакцією Кодексу. 
На підставі наведених вище вимог підпунктів 1, 7 пункту 1 Перехідних положень КАС в редакції Закону № 2147-VIII керівник апарату Верховного Суду України розпорядженням від 12 січня 2018 року №  20/0/19-18 передав заяву ОСОБА_1 до Касаційного адміністративного суду.
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 12 лютого 2018 року для розгляду заяви ОСОБА_1 визначено суддю-доповідача Гриціва М.І. та колегію суддів.
Ухвалою судді Касаційного адміністративного суду у Верховному Суді від 10 травня 2018 року визначено розгляд заяви провести колегією суддів у складі п`яти суддів.
Верховний Суд перевірив наведені у заяві доводи і дійшов висновку, що заява ОСОБА_1  підлягає задоволенню з таких підстав. 
Верховний Суд України вже вирішував питання правильного застосування норм матеріального права щодо включення до складу грошового забезпечення, з якого здійснюється обчислення пенсії військовослужбовця, щомісячної додаткової грошової винагороди. Зокрема, в постанові від 20  жовтня 2015 року № 21-2942а15 міститься така правова позиція.
Відповідно до пунктів 1,  2 статті 9 Закону України від 20 грудня 1991  року № 2011-XII «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі  –  Закон №  2011-XII) держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.
До складу грошового забезпечення військовослужбовців входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.
Постановою №  889 Кабінет Міністрів України встановив щомісячну додаткову грошову винагороду (далі  –  винагорода) для окремих категорій військовослужбовців Збройних Сил, Державної прикордонної служби, Національної гвардії та осіб начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту Державної служби з надзвичайних ситуацій.
Відповідно до частини першої статті 43 Закону № 2262-ХІІ пенсії, які призначаються відповідно до цього Закону особам із числа військовослужбовців строкової служби та членам їх сімей, обчислюються за встановленими нормами у процентах до середньомісячного заробітку, який одержували військовослужбовці до призову на строкову військову службу чи після звільнення з військової служби до звернення за пенсією, або до середньомісячного грошового забезпечення, одержуваного військовослужбовцями в період проходження військової служби за контрактом. При цьому середньомісячний заробіток (грошове забезпечення) для обчислення їм пенсій визначається в порядку, встановленому Законом України від 9 липня 2003 року №  1058-ІV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі – Закон № 1058-ІV).
Пенсії особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, та членам їх сімей обчислюються з розміру грошового забезпечення, враховуючи відповідні оклади за посадою, військовим (спеціальним) званням, процентну надбавку за вислугу років, щомісячні додаткові види грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення) та премії в розмірах, установлених законодавством, з якого було сплачено внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1  січня 2011 року – страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України (частина друга статті 43 Закону  №  2262-ХІІ).
Згідно зі статтею 41 Закону № 1058-ІV до виплат (доходів), що враховуються в заробітну плату (дохід) застрахованої особи для обчислення пенсії, належать, зокрема: суми виплат, отримуваних застрахованою особою після набрання чинності цим Законом, з яких згідно з цим самим Законом були фактично нараховані (обчислені) та сплачені страхові внески; суми виплат, отримуваних застрахованою особою до набрання чинності цим Законом, у межах сум, на які відповідно до законодавства, що діяло раніше, нараховувалися внески на державне соціальне страхування або збір на обов`язкове державне пенсійне страхування.
Отже, щомісячна додаткова грошова винагорода військовослужбовця, яку він отримував під час проходження служби, з якої нараховані і сплачені страхові внески, має бути включена до складу грошового забезпечення, з якого здійснюється обчислення пенсії. 
Проте у справі, що розглядається, суди не врахували дану правову позицію Верховного Суду України, не звернули увагу на те, що позивач ставить питання саме про неправомірність невключення до складу грошового забезпечення, з якого йому призначена у 2015 році пенсія, щомісячної додаткової грошової винагороди, яку він отримував перед звільненням, позаяк і не з`ясували, чи отримував він під час проходження військової служби щомісячну додаткову грошову винагороду, з якої нараховані і сплачені страхові внески. Внаслідок цього суди помилково застосували правову позицію Верховного Суду України викладену, зокрема у постанові від 04  листопада 2014 року № 21-473а14, яка прийнята за інших обставин – за умов, коли позивач не отримував під час проходження військової служби такої винагороди та відповідно не сплачував страхові внески.
До того ж слід зазначити, що в матеріалах справи міститься копія грошового атестату (серія ЗУ №  006240), виданого 25 червня 2015 року Військовою частиною НОМЕР_1 , про види грошового забезпечення ОСОБА_1 , згідно з яким розмір його грошового забезпечення включав щомісячну додаткову грошову винагороду, яка становила 60  % місячного грошового забезпечення.
Що ж стосується невідповідності оскаржуваного рішення висновку Верховного Суду України, викладеному у постанові від 10 березня 2015 року (справа № 21-70а15) щодо включення до складу грошового забезпечення військовослужбовців, з розміру якого обчислюється пенсія, грошової допомоги на оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, індексацію та одноразова грошова допомога при звільненні, слід зазначити таке.
Як зазначено вище, суди дійшли висновку про передчасність звернення заявника із вимогами про протиправне невключення для обчислення і перерахунку пенсії грошової допомоги на оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, індексації та одноразової грошової допомоги при звільненні, але при цьому взагалі не дали оцінку діям чи бездіяльності Військкомату щодо наявності права заявника на включення цих виплат до складу грошового забезпечення, з якого обчислюється йому пенсія. Не з`ясували чи сплачено страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування з цих виплат, чи отримував ОСОБА_1 ці виплати під час проходження військової служби тощо, хоча ці відомості мають значення для правильного вирішення спору з урахуванням правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду України від 10 березня 2015  року у справі №  21-70а15, згідно з якою грошова допомога на оздоровлення, матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань, індексація, з яких сплачено страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, відносяться до складу грошового забезпечення військовослужбовців, з розміру якого обчислюється пенсія.
Відповідно до статті 235 КАС у редакції, чинній на час звернення із заявою про перегляд судових рішень, Верховний Суд України переглядає судові рішення в адміністративних справах виключно з підстав і в порядку, встановлених цим Кодексом.
Справи розглядаються Верховним Судом України за правилами, встановленими главами 2 і 3 розділу IV цього Кодексу (частина перша статті 241  КАС).
Згідно із частиною першою статті 227 КАС підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, які унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.
Заявлені ОСОБА_1 позовні вимоги нерозривно пов`язані між собою, від вирішення однієї з них залежить вирішення інших. Окремі обставини, якими заявник обґрунтовує стверджуване порушення своїх прав, залишилися нез`ясованими, які саме зазначено вище. Це у свою чергу вказує на неповноту та поверхневе встановлення усіх обставин справи та дослідження їх доказами, за наявності яких неможливо сформулювати правовий висновок та/чи визначити правильність, обґрунтованість і відповідність правозастосовній практиці судових рішень судів попередніх інстанцій.
Верховний Суд, розглядаючи справу в межах наданих йому повноважень, позбавлений процесуальної можливості встановлювати обставини справи, досліджувати докази та оцінювати їх.
За таких обставин постановлені у цій справі судові рішення не можуть залишатися в силі, а підлягають скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.
Під час нового судового розгляду необхідно врахувати наведене та постановити законне й обґрунтоване судове рішення.     
Керуючись підпунктами 1, 7 пункту 1 розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України в редакції Закону України від 03  жовтня 2017  року № 2147-VІІІ, статтями 241– 243 Кодексу адміністративного судочинства України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду
постановив:

Заяву ОСОБА_1 задовольнити.
Постанову Дзержинського районного суду міста Харкова від 12 квітня 2016  року, ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 19  липня 2016  року та ухвалу Вищого адміністративного суду України від 25  жовтня 2016  року скасувати, а справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.
Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає, крім випадку, встановленого пунктом 3 частини першої статті 237 Кодексу адміністративного судочинства України.
Головуючий                                                                        М.І.  Гриців
Судді:                                                                                       Т.О. Анцупова
                                                                                                     Я.О.  Берназюк
                                                                                                 Н.В.  Коваленко
                                                                                                    В.М. Кравчук