Постанова
Іменем України
 
06 лютого 2018 року 
м. Київ
 
справа № 449/1514/14-ц
 
провадження № 61-1267 св 18
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:
 
головуючого - Стрільчука В. А.,
суддів: Кузнєцова В. О. (суддя - доповідач), Олійник А. С., Ступак О.В., Усика Г. І.,
 
учасники справи: 
 
позивач - ОСОБА_4,
відповідач - Перемишлянське дочірнє лісогосподарське підприємство «Галсільліс», 
 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу Перемишлянського дочірнього лісогосподарського підприємства «Галсільліс» на рішення апеляційного суду Львівської області, у складі колегії суддів: Крайник Н. П., Штефаніци Ю. Г., Мельничук О. Я., від 26 травня 2016 року,
 
ВСТАНОВИВ :
 
26 листопада 2014 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до Перемишлянського дочірнього лісогосподарського підприємства «Галсільліс» (далі - Перемишлянське ДЛГП «Галсільліс») про стягнення заборгованості за договором використання власного автомобіля у виробничих цілях.  
 
Позовна заява мотивована тим, що 5 травня 2012 року між Перемишлянським ДЛГП «Галсільліс» та працівником Перемишлянського ДЛГП «Галсільліс» ОСОБА_4 було укладено договір використання власного автомобіля у виробничих цілях, за умовами якого останній мав використовувати автомобіль марки ВАЗ-21093, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 у виробничих цілях для службових поїздок в межах Львівської області у період на який працівник прийнятий на роботу, а підприємство зобов'язувалося здійснювати за власний рахунок поточний ремонт та заправлення автомобіля. Відповідач неналежним чином виконав свої зобов'язання за укладеним договором, в результаті чого за період оренди з 4 травня 2012 року до 14 лютого 2013 року виникла заборгованість в сумі 19 308 грн 96 коп., а також існує заборгованість за сплачену і не отриману лісопродукцію в сумі 944 грн 85 коп. Відповідач свої зобов'язання за вказаним договором виконувати відмовляється.   
 
З урахуванням викладеного, позивач просив стягнути з Перемишлянського ДЛГП «Галсільліс» на його користь суму заборгованості за договором використання власного автомобіля у виробничих цілях від 5 травня 2012 року в сумі 25 252 грн 99 коп., з яких 20 253 грн 81 коп. - основний борг, 3 913 грн 80 коп. - інфляційній втрати, 1 085 грн 38 коп. - 3 % річних.   
 
06 лютого 2015 року Перемишлянське ДЛГП «Галсільліс» звернулось до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_4 про визнання недійсним договору використання власного автомобіля у виробничих цілях.
 
Зустрічний позов мотивовано тим, що правовідносини, які виникли за вищевказаним договором за своєю правовою природою є орендними правовідносинами. Договір підписано однією і тією ж особою як зі сторони ДЛГП «Галсільліс», так і зі сторони працівника, як фізичної особи. Такий договір є нікчемним та повинен бути визнаний недійсним, оскільки договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню. 
 
Позивач за зустрічним позовом просив суд визнати договір використання власного автомобіля у власних цілях від 5 травня 2012 року, укладений ОСОБА_4 та Перемишлянським ДЛГП «Галсільліс» недійсним. 
 
Рішенням Перемишлянського районного суду Львівської області від 12 травня 2015 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_5 відмовлено. 
 
Додатковим рішенням Перемишлянського районного суду Львівської області від 8 грудня 2015 року зустрічний позов Перемишлянського ДЛГП «Галсільліс» задоволено. 
 
Рішення та додаткове рішення суду першої інстанції мотивовані тим, що договір використання автомобіля у виробничих цілях від 5 травня 2012 року, укладений між директором Перемишлянського ДЛГП «Галсільліс» ОСОБА_4 та працівником підприємства ОСОБА_4 у простій письмовій формі є нікчемним договором, а отже недодержання вимоги про нотаріальне посвідчення даного договору не породжує для сторін прав і обов'язків, а тому підстави для стягнення заборгованості, інфляційних втрат та процентів за користування коштами за цим договором відсутні.
 
Рішенням апеляційного суду Львівської області від 26 травня 2016 року рішення Перемишлянського районного суду Львівської області від 12 травня 2015 року та додаткове рішення цього ж суду від 8 грудня 2015 року скасовані, та ухвалено нове рішення, яким позов ОСОБА_4 задоволено. Стягнуто з Перемишлянського ДЛГП «Галсільліс» на користь ОСОБА_4 25 252 грн 99 коп. У задоволенні зустрічного позову Перемишлянського ДЛГП «Галсільліс» відмовлено.
 
Рішення апеляційного суду мотивовано тим, що сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд. Сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов'язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами. При цьому, апеляційний суд зауважив, що сторони після укладення договору приступили до його виконання, позивач належним чином підтвердив понесені ним витрати за договором, а тому висновки суду першої інстанції з приводу того, що правовідносини, які склалися між сторонами регулюються положеннями статті 799 ЦК України є помилковими.
 
12 липня 2016 року Перемишлянське ДЛГП «Галсільліс» подало до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних  кримінальних справ касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просило рішення суду апеляційної інстанції скасувати, а рішення суду першої інстанції залишити в силі.
 
Касаційна скарга мотивована тим, що договір використання власного автомобіля у виробничих цілях, укладений 5 травня 2012 року є нікчемним, оскільки під час його укладення було недодержано виконання вимог про його нотаріальне посвідчення, а отже такий договір підлягає визнанню недійсним.     
 
 18 жовтня 2016 року Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ відкрито касаційне провадження у даній справі.
 
28 листопада 2016 року позивач ОСОБА_4 подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ відзив на касаційну скаргу Перемишлянського ДЛГП «Галсільліс», у якому просив касаційну скаргу останнього відхилити, а рішення суду апеляційної інстанції залишити без змін. 
 
9 листопада 2017 року ухвалою колегії суддів Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дану справу призначено до судового розгляду.
 
Статтею 388 Цивільного процесуального кодексу України в редакції Закону України № 2147-VІІІ від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», що набув чинності 15 грудня 2017 року (далі - ЦПК України), визначено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.
 
Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.
 
03 січня 2018 року справу № 449/1514/14-ц та матеріали касаційного провадження Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ передано до Верховного Суду.
 
Перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла наступних висновків.
 
Частинами першої та другої статті 400 ЦПК України  визначено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
 
Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
 
Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
Відповідно до частин першої та другої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
 
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
 
Колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.
 
Судами попередніх інстанцій встановлено, що 5 травня 2012 року між Перемишлянським ДЛГП «Галсільліс» в особі директора ОСОБА_4 та працівником Перемишлянського ДЛГП «Галсільліс» ОСОБА_4 було укладено договір використання власного автомобіля у виробничих цілях, а саме автомобіля марки ВАЗ-21093, державний реєстраційний номер НОМЕР_1. 
 
За умовами договору працівник підприємства використовує автомобіль у виробничих цілях для службових поїздок в межах Львівської області у період на який працівник прийнятий на роботу, а підприємство зобов'язується здійснювати за власний рахунок поточний ремонт та заправку автомобіля. Згідно з пунктом 5.2 цього договору на підтвердження використання пального та затрат на проведення ремонту автомобіля працівник повинен надати подорожні листи та підтверджуючі документи про проведення ремонту та обслуговування автомобіля.
 
На підтвердження понесених витрат за договором використання автомобіля в період з 5 травня 2012 року до 14 лютого 2013 року позивачем надано місячні авансові звіти про проведення заправки автомобіля, подорожні листи, товарні чеки про закупівлю запасних частин для ремонту автомобіля.
 
Довідкою Перемишлянського ДЛГП «Галсільліс» від 3 червня 2014 року № 39 підтверджено заборгованість ДЛГП «Галсільліс» перед позивачем за використання автомобіля за договором (пункт 5.2) на суму 19 308 грн 96 коп.  та за лісопродукцію в сумі 944 грн 85 коп. 
 
Статтею 759 ЦК України, за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.  Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору найму (оренди).
 
Відповідно до частини першої статті 798 ЦК України предметом договору найму транспортного засобу можуть бути повітряні, морські, річкові судна, а також наземні самохідні транспортні засоби тощо.
 
Згідно з частиною другою статті 799 ЦК України  договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню.
 
Частиною першою статті 209 ЦПК України передбачено, що правочин, який вчинений у письмовій формі, підлягає нотаріальному посвідченню лише у випадках, встановлених законом або домовленістю сторін.
 
У разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається (стаття 220 ЦК України).
 
Переглядаючи рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку та перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, апеляційний суд, належним чином не встановив в повному обсязі фактичних обставин справи, що мають суттєве значення для її вирішення, не надав належної оцінки наданим сторонами доказам у їх сукупності та дійшов помилкового висновку про задоволення первісних позовних вимог та відмову у задоволенні зустрічних позовних вимог. 
 
Ухвалюючи рішення про задоволення первісних позовних вимог та відмовляючи у задоволенні зустрічних позовних вимог, апеляційний суд залишив поза увагою положення частини третьої статті 238 ЦК України, якою встановлено, що представник не може вчиняти правочин від імені особи, яку він представляє, у своїх інтересах або в інтересах іншої особи, представником якої він одночасно є, за винятком комерційного представництва, а також щодо інших осіб, встановлених законом, а оспорюваний договір укладений позивачем як директором підприємства, яке він представляє та як фізичною особою. 
 
Водночас, перевіряючи доводи апеляційної скарги позивача, апеляційний суд не правильно визначився з характером спірних правовідносин, залишив поза увагою, які саме правовідносини виникли між сторонами, а саме, що договір, укладений між сторонами підлягає обов'язковому нотаріальному посвідченню, лише зауважив про помилковість висновків суду першої інстанції про застосування до спірних правовідносин положень статті 799 ЦК України та зазначив, що сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд.
 
За таких обставин, суд першої інстанції, ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні первісних позовних вимог в частині стягнення заборгованості за оспорюваним договором та додаткове рішення про задоволення зустрічних позовних вимог дійшов правильного висновку про те, що договір, укладений між Перемишлянським ДЛГП «Галсільліс» в особі директора ОСОБА_4 та працівником Перемишлянського ДЛГП «Галсільліс» ОСОБА_4 є нікчемним, оскільки при його укладенні не було дотримано обов'язкової нотаріальної форми. 
 
Відповідно до частини першої статті 413 ЦПК України суд касаційної інстанції скасовує постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції у відповідній частині, якщо встановить, що судом апеляційної інстанції скасовано судове рішення, яке відповідає закону.
 
Колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції про відмову у  задоволенні первісних позовних вимог про стягнення заборгованості за договором та задоволенні  зустрічних позовних вимог ухвалено відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права та на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин справи, а тому це рішення на підставі статті 413 ЦПК України необхідно залишити в силі, а рішення апеляційного суду - скасувати.
 
Разом з цим, ухвалюючи рішення про задоволення первісних позовних вимог, апеляційний суд не перевірив належним чином розміру заборгованості про стягнення якої просив позивач, а взяв до уваги лише розрахунок, доданий позивачем до позовної заяви. Натомість, погоджуючись з розміром заборгованості за договором та стягуючи суму заборгованості, яку просив позивач, апеляційний суд не звернув належної уваги на те, що позивач просив стягнути з відповідача заборгованість за договором використання власного автомобіля у виробничих цілях, проте до складу суми заборгованості за договором не входить заборгованість відповідача перед позивачем за неотриману лісопродукцію в сумі 944 грн 85 коп. При цьому, апеляційний суд не перевірив чи дійсно існує така заборгованість та за рахунок чого вона виникла, не обґрунтувавши жодним чином її стягнення.      
 
Разом з цим, рішення суду першої інстанції в частині позовних вимог про стягнення заборгованості за неотриману лісопродукцію в сумі 944 грн 85 коп. також не може залишатись в силі, оскільки при вирішенні спору судом першої інстанції взагалі залишено поза увагою позовні вимоги про стягнення заборгованості щодо неотриманої лісопродукції.
 
Тому, з наведених вище підстав оскаржуване рішення апеляційного суду та рішення суду першої інстанції в частині первісних позовних вимог про стягнення заборгованості за неотриману лісопродукцію в сумі 944 грн 85 коп. не можна визнати законними й обґрунтованими.
 
Відповідно до пунктів 1, 2 частини третьої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази або суд необґрунтовано відхилив клопотання про витребування, дослідження або огляд доказів, або інше клопотання (заяву) учасника справи щодо встановлення обставин, які мають значення для правильного вирішення справи.
 
Частиною третьою статті 411 ЦПК України передбачено, що підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо: суд не дослідив зібрані у справі докази; або суд необґрунтовано відхилив клопотання про витребування, дослідження або огляд доказів, або інше клопотання (заяву) учасника справи щодо встановлення обставин, які мають значення для правильного вирішення справи; або суд встановив обставини, що мають суттєве значення, на підставі недопустимих доказів.
 
Під час нового розгляду справи в частині первісних позовних вимог про стягнення заборгованості за неотриману лісопродукцію в сумі 944 грн 85 коп. суду необхідно врахувати викладене, належним чином дослідити всі зібрані у справі докази, дати їм відповідну правову оцінку та вирішити спір на підставі вимог закону і повно та всебічно з'ясованих обставин справи.
 
Ураховуючи, що судом першої та апеляційної інстанцій не встановлено всіх фактичних обставин, від яких залежить правильне вирішення справи, судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій в частині первісних позовних вимог про стягнення заборгованості за неотриману лісопродукцію в сумі 944 грн 85 коп. підлягають скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.
 
Керуючись статтями 400, 409, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
 
ПОСТАНОВИВ :
 
Касаційну скаргу Перемишлянського дочірнього лісогосподарського підприємства «Галсільліс» задовольнити частково.
 
Рішення апеляційного суду Львівської області від 26 травня 2016 року в частині первісних позовних вимог ОСОБА_4 до Перемишлянського дочірнього лісогосподарського підприємства «Галсільліс» про стягнення заборгованості за договором використання власного автомобіля у виробничих цілях та в частині зустрічних позовних вимог Перемишлянського дочірнього лісогосподарського підприємства «Галсільліс» про визнання недійсним договору використання власного автомобіля у виробничих цілях скасувати.
 
Рішення Перемишлянського районного суду Львівської області від 12 травня 2015 року та додаткове рішення цього ж суду від 8 грудня 2015 року  в частині первісних позовних вимог ОСОБА_4 до Перемишлянського дочірнього лісогосподарського підприємства «Галсільліс» про стягнення заборгованості за договором використання власного автомобіля у виробничих цілях та в частині зустрічних позовних вимог Перемишлянського дочірнього лісогосподарського підприємства «Галсільліс» про визнання недійсним договору використання власного автомобіля у виробничих цілях залишити в силі.
 
Рішення Перемишлянського районного суду Львівської області від 12 травня 2015 року та рішення апеляційного суду Львівської області від 26 травня 2016 року в частині первісних позовних вимог ОСОБА_4 до Перемишлянського дочірнього лісогосподарського підприємства «Галсільліс» про стягнення заборгованості за неотриману лісопродукціюскасувати, справу у цій частині направити на новий розгляд до суду першої інстанції.
 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Головуючий | В. А. Стрільчук
Судді: | В. О. Кузнєцов
| А. С. Олійник
| О. В. Ступак
| Г. І. Усик