Постанова
Іменем України
 
12 лютого 2018 року
м. Київ
справа № 466/5878/16-ц
провадження № 61-1268 св 17
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Фаловської І.М. (суддя-доповідач), Висоцької В. С., 
Пророка В. В.,
учасники справи:
позивач - ОСОБА_4,
відповідачі: приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу
                     Стоцко Тарас Львович,
                     Головне територіальне управління юстиції у Львівській області,
                     Управління державної реєстрації Львівської міської ради,
третя особа - ОСОБА_6,
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Шевченківського районного сулу міста Львова від 9 листопада 2016 року у складі судді Донченка Ю. В. та ухвалу апеляційного суду Львівської області від 22 листопада 2017 року у складі суддів: Савуляка Р. В., Мікуш Ю. Р., Павлишина О. Ф.,
ВСТАНОВИВ:
Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.
У липні 2016 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу Стоцка Т. Л. 
(далі - приватний нотаріус Львівського МНО Стоцко Т. Л.), Головного територіального управління юстиції у Львівській області (далі - ГТУЮ у Львівській області), Управління державної реєстрації Львівської міської ради, третя особа - ОСОБА_6, про визнання свідоцтва недійсним, скасування рішення про державну реєстрацію,
Позовна заява мотивована тим, що 8 квітня 2016 року приватний нотаріус Львівського МНО Стоцко Т. Л. видав свідоцтво про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів, а 13 квітня 2016 року - зареєстрував право власності на квартиру № 31 у будинку на вулиці Замарстинівській, 240 у місті Львові за ОСОБА_6
Посилаючись на те, що на день прийняття рішення державним реєстратором про видачу свідоцтва про право власності (8 квітня 
2016 року) та державну реєстрацію прав та їх обтяжень (13 квітня 2016 року) набрали законної сили та не скасовані ухвали судів про накладення арештів на спірну квартиру, ОСОБА_4 вважає, що державний реєстратор здійснив реєстрацію права власності на це майно з порушенням вимог закону.
На підставі наведено, з урахуванням уточнених позовних вимог, позивач просив визнати недійсним свідоцтво про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів від 8 квітня 2016 року, видане приватним нотаріусом Львівського МНО Стоцком Т. Л. на квартиру № 31 у будинку на вулиці Замарстинівській, 240 у місті Львові; скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 13 квітня 2016 року, прийняте приватним нотаріусом Львівського МНО Стоцком Т. Л. на зазначену квартиру.
Рішенням Шевченківського районного суду міста Львова від 9 листопада 2016 року у задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено.
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивачем оспорюються видані на ім'я ОСОБА_6 документи, що підтверджують її право власності на спірну квартиру, що безпосередньо порушує її права. Суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову, оскільки позивачем не залучені до участі у справі у якості відповідачів усі сторони правочину, зокрема ОСОБА_6
Ухвалою апеляційного суду Львівської області від 22 листопада 2017 року рішення Шевченківського районного суду міста Львова від 9 листопада 2016 року залишено без змін.
Ухвала апеляційного суду мотивована тим, що наявність судового рішення про накладення арешту на спірну квартиру не є підставою для відмови у державній реєстрації права власності на квартиру у випадках, визначених в пунктах 2, 3 частини четвертої статті 24 Закону України від 1 липня 
2004 року № 1952-IV «Про державну реєстрацію речових прав на рухоме майно та їх обтяжень» (далі - Закон України № 1952-IV), у редакції, чинній на момент вчинення нотаріальної дії.
У касаційній скарзі, поданій у грудні 2017 року до Верховного Суду, 
ОСОБА_4 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалу апеляційного суду і ухвалити нове рішення про задоволення позову, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.
Касаційна скарга мотивована тим, що приватний нотаріус, отримавши витяг з реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна, незважаючи на існування судових рішень про накладення арешту, що набрали законної сили, видав свідоцтво про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів та зареєстрував право власності на спірну квартиру за ОСОБА_6, чим порушив пункт 6 статті 24 Закону України № 1952-IV.
Відзив на касаційну скаргу не подано.
У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Частиною першою статті 402 ЦПК України визначено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.
Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
Встановлено й це вбачається із матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.
Порядок видачі свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів (аукціонів) встановлено статтями 54, 62 Закону України «Про виконавче провадження», статтею 47 Закону України «Про іпотеку», статтею 72 Закону України від 2 вересня 1993 року № 3425-ХІІ «Про нотаріат» (далі - Закон України № 3425-ХІІ) у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, главою 12 Наказу Міністерства юстиції України 
від 22 лютого 2012 року № 296/5 «Про затвердження Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України» (далі - Порядок № 296/5) у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин.
Відповідно до частини 3.7 глави 12 Порядку № 296/5 свідоцтво про придбання нерухомого майна, що було предметом іпотеки, видається нотаріусом на підставі копії складеного державним виконавцем акта про реалізацію предмета іпотеки, затвердженого начальником (заступником начальника) органу державної виконавчої служби.
Встановлено, що 10 лютого 2014 року відбулися прилюдні торги з реалізації лота № 3 - квартири № 31 у будинку на вулиці Замарстинівській, 240 у місті Львові, переможцем яких стала ОСОБА_6, яка придбала вказану квартиру за 627 100 грн.
17 лютого 2014 року державним виконавцем складено акт про реалізацію спірної квартири.
8 квітня 2016 року приватний нотаріус Львівського МНО Стоцко Т. Л. видав свідоцтво про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів, а 13 квітня 2016 року - зареєстрував право власності на квартиру № 31 у будинку на вулиці 3амарстинівській, 240 у місті Львові за ОСОБА_6
Статтею 47 Закону України № 3425-ХІІ встановлено вимоги до документів, що подаються для вчинення нотаріальних дій.
Поданий приватному нотаріусу Львівського МНО Стоцку Т. Л. акт державного виконавця від 17 лютого 2014 року відповідав вимогам статті 47 Закону України № 3425-ХІІ.
Інших вимог, в тому числі таких, які б передбачали проведення перевірок заборон та арештів перед вчиненням нотаріальних дій і прийняття рішення за результатами такої перевірки стосовно відмови у видачі свідоцтва, законодавством не передбачено. 
Підстави для відмови у вчиненні нотаріальних дій визначені у статті 49 Закону України «Про нотаріат» (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).
Приватним нотаріусом було виявлено обтяження (заборони та арешти) нерухомого майна, які були перенесені у відкритий розділ Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, як це передбачено законом.
Відповідно до пункту 6 частини першої статті 24 Закону України від 1 липня 2004 року № 1952-IV «Про державну реєстрацію речових прав на рухоме майно та їх обтяжень» (далі - Закон України № 1952-IV), у редакції, чинній на момент вчинення нотаріальної дії, у державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено, коли наявні зареєстровані обтяження речових прав на нерухоме майно.
Пунктами 2, 3 частини четвертої статті 24 Закону України № 1952-IVзазначені підстави, коли така відмова не застосовується, а саме: 
1) у випадку державної реєстрації права власності на нерухоме майно з відкриттям розділу в Державному реєстрі прав та перенесенням щодо такого права власності обтяження, державну реєстрацію якого проведено у спеціальному розділі Державного реєстру прав; 2) у випадку державної реєстрації права власності на нерухоме майно, що набувається у результаті його примусової реалізації відповідно до закону.
Оскільки підстав, передбачених статтею 49 Закону України № 3425-ХІІ, для відмови у вчиненні нотаріальної дії, а саме у видачі свідоцтва про придбання з прилюдних торгів спірної квартири, у нотаріуса не було, на підставі заяви ОСОБА_6 від 8 квітня 2016 року приватним нотаріусом проведено держану реєстрацію права власності на вказану квартиру.
Суд першої інстанції, з яким погодився й апеляційний суд, вірно виходив з того, що державна реєстрація права власності на спірну квартиру здійснювалася з урахуванням наявності умов, визначених у пунктах 2, 3 частини четвертої статті 24 Закону України № 1952-IV, тому підстав для відмови у її проведенні у державного реєстратора не було. Врахувавши, що наявність ухвал про забезпечення позову у інших справах не може бути підставою для відмови у видачі ОСОБА_7 свідоцтва про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів та державної реєстрації права власності на квартиру, дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позову.
Доводи касаційної скарги колегією суддів до уваги не приймаються, оскільки державний реєстратор здійснив реєстрацію права власності на спірну квартиру відповідно до вимог чинного законодавства.
Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
З підстав вищевказаного, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують.
Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду
П О С Т А Н О В И В :
Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.
Рішення Шевченківського районного сулу міста Львова від 9 листопада 2016 року та ухвалу апеляційного суду Львівської області від 22 листопада 2017 року залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Судді: | І. М. Фаловська     В. С. Висоцька     В. В. Пророк