Постанова 
Іменем України
 
20 лютого 2018 року
м. Київ
 
справа № 136/64/15-ц
 
провадження № 61-3291зпв 18 
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: 
Головуючого - Червинської М. Є.,
суддів: Антоненко Н. О. (суддя-доповідач), Журавель В.І.,  Коротуна В. М., Крата В.І., 
 
розглянувши у порядку письмового провадження без повідомлення та виклику учасників справи заяву ОСОБА_4 про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 14 червня 2017 року у справі  за позовом ОСОБА_4 до Іллінецького районного відділу Управління Міністерства внутрішніх справ України у Вінницькій області, Державної казначейської служби України, Управління Міністерства внутрішніх справ України у Вінницькій області про відшкодування майнової шкоди, заподіяної незаконними діями та рішеннями органів дізнання та досудового слідства, 
 
ВСТАНОВИВ :
У грудні 2013 року ОСОБА_4 звернувся до суду із зазначеним позовом, мотивуючи вимоги тим, що  31 серпня 2006 року учасниками слідчо-оперативної групи співробітниками Іллінецького РВ УМВС України у Вінницькій області проведений огляд його  квартири АДРЕСА_1. За результатами огляду вилучено майно: дев'ять    системних    блоків   комп'ютерів   в   робочому   стані,    фінансову 
документацію, три комп'ютерні компакт-диски, про що було складено протокол огляду та вилучення. 
Постановою Іллінецького районного суду Вінницької області від 25 грудня 2007 року такі дії слідчих були визнані протиправними.
За результатами незаконно проведеної перевірки працівниками органу дізнання, 19 жовтня 2007 року слідчим Іллінецького РВ УМВС України у Вінницькій області Коротковим С. В. порушена відносно нього кримінальна справа за частиною першою статті 176 КК України. У ході розслідування даної кримінальної справи з 11 квітня 2007 року відносно нього обрано запобіжний захід - підписка про невиїзд. 
Постановою слідчого Іллінецького РВ УМВС від 02 грудня 2011 року зазначену кримінальну справу було закрито на підставі пункту 2 статті 6 КПК України, у зв'язку з відсутністю в його діях складу злочину.
Посилаючись на вищевикладене, позивач просив суд на підставі частини першої статті 15,  статей 1166, 1176 ЦК України, статей 1, 2, 3, 11 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду» стягнути з Державної казначейської служби України за рахунок Державного бюджету України, шляхом безспірного списання коштів з єдиного казначейського рахунку України на його користь 362 554 грн          67 коп., серед яких: вартість втраченого заробітку та інших грошових доходів - 358 954 грн 67 коп.; вартість послуг адвоката - 3 600 грн.; стягнути з Іллінецького РВ УМВС України у Вінницькій області, УМВС України у Вінницькій області та із Державної казначейської служби України солідарно за рахунок Державного бюджету України, шляхом безспірного списання коштів з єдиного казначейського рахунку України на його користь вартість вилученого та втраченого майна у загальній сумі 169 021 грн, серед яких: вартість 9 системних блоків комп'ютерів - 69 021 грн.; вартість розроблених та встановлених програм - 100 000 грн.
Рішенням Оратівського районного суду Вінницької області від 9 квітня     2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Вінницької області   від 18 червня 2015 року,  в задоволенні позовних вимог          ОСОБА_4 відмовлено.
Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 14 червня 2017 року касаційну скаргу ОСОБА_4   відхилено, рішення  Оратівського районного суду Вінницької області            від 9 квітня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Вінницької області          від 18 червня  2015 року залишено без змін.
 
У  вересні 2017 року  ОСОБА_4 звернувся до Верховного Суду України із заявою про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ  від  14 червня 2017 року з підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої статті 355 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), а саме неоднакового застосування  судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах, а саме статей 8, 41, 55, 56, 124 Конституції України, пунктів 1, 2 частини 1 статті 1, статей 2-4, статті 12 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, заподіяної громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», пунктів 4, 6, 11 Положення про застосування Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, заподіяної громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», затвердженого наказом Міністерства юстиції України, Генеральної прокуратури України та Міністерства фінансів України від 4 березня 1996 року      № 6/5/3/41, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 6 березня 1996 року (далі - Положення), статей 15, 22, 1176, частини 1 статті 1192 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) та статей 3, 4  Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України).
На підтвердження зазначеної підстави заявником надано ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ  від 22 лютого 2017 року,  від 21 травня  та  9 грудня  2015 року,         від 21 травня    2014 року, від 23 жовтня 2013 року та ухвали Верховного Суду України  від 16 травня 2007 року та  від 25 травня 2011 року й рішення Верховного Суду України від 15 липня 2009 року.     
Ухвалою Верховного Суду України від 24 жовтня 2017 року відкрито провадження у вказаній справі та витребувано справу з Оратівського районного суду Вінницької області.
15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України від 3 жовтня 2017 року             № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів»      (далі - Закон від 3 жовтня 2017 року), за яким судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд (стаття 388 ЦПК України).

Відповідно до підпункту 1 пункту 1 розділу XIII ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» заяви про перегляд судових рішень Верховним Судом України у цивільних справах, які подані та розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку колегією у складі трьох або більшої непарної кількості суддів за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. Такі заяви розглядаються без повідомлення та виклику учасників справи, за винятком випадку, коли суд з огляду на обставини справи ухвалить рішення про інше.
24 січня 2018 року вказану заяву передано до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду.
Ухвалою Верховного Суду у складі судді Касаційного цивільного суду          від 30 січня  2018 року справу за позовом ОСОБА_4 до Іллінецького районного відділу Управління Міністерства внутрішніх справ України у Вінницькій області, Державної казначейської служби України, Управління Міністерства внутрішніх справ України у Вінницькій області про відшкодування майнової шкоди, заподіяної незаконними діями та рішеннями органів дізнання та досудового слідства  призначено до розгляду.  
У поданій до Верховного Суду України заяві ОСОБА_4 просить скасувати ухвалу Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 14 червня  2017 рокута передати справу на новий розгляд до суду касаційної інстанції.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши наведені в заяві доводи, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що заява задоволенню не підлягає з огляду на наступне.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 355 ЦПК України заява про перегляд судових рішень у цивільних справах може бути подана з підстави неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах. 
 
При цьому під судовими рішеннями у подібних правовідносинах слід розуміти такі рішення, де тотожними є предмети спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені судом фактичні обставини справи, а також наявне однакове матеріально-правове регулювання спірних відносин.
За змістом пункту 1 частини першої статті 360^5 ЦПК України, якщо обставини, які стали підставою перегляду справи, не підтвердилися, або норми права у рішенні, про перегляд якого подана заява, були застосовані правильно - це є підставами для відмови у задоволенні заяви.
 
Судами встановлено, що 19 жовтня 2006 року за фактом порушення авторських і суміжних прав корпорації «Майкрософт» відносно ОСОБА_4 порушено кримінальну справу за ознаками злочину, передбаченого частиною першою статті 176 КК України, 11 квітня 2007 року обрано запобіжний захід у вигляді підписки про невиїзд. 27 березня 2007 року у кримінальній справі прийнято постанову про перекваліфікацію діяння на частину другу  статті 176 КК України.
Кримінальна справа відносно ОСОБА_4 неодноразово закривалась на підставі пункту 2 статті 6 КПК України (у редакції 1960 року) за відсутністю в діях обвинуваченого складу злочину.
Постановою слідчого СВ Іллінецького РВ УМВС України від 02 грудня        2011 року кримінальну справу закрито на підставі пункту 2 статті 6 КПК України.
Постановою начальника СВ Іллінецького РВ УМВС України у Вінницькій області Швець О. І. від 12 травня 2014 року вирішено відшкодувати позивачеві 650 грн, сплачених ним за надання юридичної допомоги у кримінальній справі, у задоволенні вимог про відшкодування втраченого заробітку та інших грошових доходів у сумі 287 379 грн 03 коп. відмовлено; майно, вилучене у ОСОБА_4, яке є речовими доказами у кримінальній справі № 06070195, повернути власнику.
ОСОБА_4 оскаржив указану постанову начальника СВ Іллінецького РВ УМВС України у Вінницькій області ШвецьО. І. від 12 травня 2014 року до Іллінецького районного суду Вінницької області в порядку, передбаченому частиною другою 2 статті 12 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду». Оскарження до суду такої постанови  не позбавляє громадянина права звернутись зі скаргою до відповідного прокурора. У разі незгоди з винесеною ухвалою суду громадянин має право оскаржити її до суду вищої інстанції в касаційному порядку.
Ухвалою Іллінецького   районного  суду Вінницької області   від   12   червня 2014 року постанову начальника СВ Іллінецького РВ УМВС України у Вінницькій області Швець О. І. від 12 травня 2014 року скасовано як таку, що винесена з порушенням визначеного законом порядку та на підставі неповно зібраних та досліджених матеріалів.
Ухвала   Іллінецького   районного  суду   Вінницької   області  від  12 червня  2014 року ОСОБА_4 не оскаржувалась, інша постанова про відшкодування шкоди позивачу ОСОБА_4 на виконання статті 12 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» органом досудового розслідування не виносилась.
У справі, яка переглядається, суди першої та апеляційної інстанцій, з висновками якого погодився й суд касаційної інстанції, встановивши, що  позивачем не дотримана процедура звернення з вимогами про відшкодування шкоди, завданої незаконними діями державних органів,  передбачена статтею 12 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» та пунктами 11, 12 Положення про застосування Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», затвердженого наказом Мінюсту України від 4 березня 1996 року № 6/5, Генеральної прокуратури України від 4 березня 1996 року № 3 та Мінфіну України від 4 березня 1996 року № 41, дійшли висновку про відсутність підстав для задоволення позову ОСОБА_4
 
У наданих для порівняння рішенні Верховного Суду України від 15 липня 2009 року, ухвалі Верховного Суду України від 25 травня 2011 року, ухвалах Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 9 грудня 2015 року, від 22 лютого 2017 року, від 23 жовтня 2013 року та від 21 травня 2015 року, суд касаційної інстанції погодився з висновками судів попередніх інстанцій про задоволення позовних вимог про відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури з огляду на те, що позивачами дотримана процедура звернення з вимогами про відшкодування шкоди, завданої  незаконними  діями  державних  органів,  передбачена  статтею 12 
 
Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» та пунктами 11, 12 Положення про застосування Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», затвердженого наказом Мінюсту України від 4 березня 1996 року № 6/5, Генеральної прокуратури України від 4 березня 1996 року № 3 та Мінфіну України від 4 березня       1996 року № 41.
 
Таким чином, у справі, яка переглядається, та у справах, на рішення яких посилається заявник в обґрунтування своєї заяви про перегляд судового рішення, наявні різні фактичні обставини, встановлені судами при розгляді справ, що не свідчить про неоднакове застосування судом норм матеріального права.
 
Ухвала Верховного Суду України від 16 травня 2007 року, надана заявником для порівняння, не є прикладом неоднакового застосування судом касаційної інстанції норм матеріального права, оскільки суд касаційної інстанції скасував рішення суду першої інстанції про залишення позовної заяви без розгляду і ухвалу апеляційного суду про закриття провадження у справі та направив справу на новий розгляд до суду першої інстанції для розгляду по суті, з підстав передбачених статтями 336, 338 ЦПК України, у зв'язку з порушенням норм процесуального права.
 
У наданій для порівняння ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 21 травня 2014 року задовольняючи позовні вимоги про відшкодування майнової та моральної шкоди, суд першої інстанції, з висновком якого погодилися й суди апеляційної та касаційної інстанцій, стягнув з Державного бюджету України втрачений заробіток, виходячи з середньомісячного розміру заробітної плати, визначеного постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100, оскільки вважав, що порушене право позивача підлягає захисту.    
 
Отже, існує неоднакове застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах.
 
Вирішуючи питання про усунення розбіжностей у застосуванні судом касаційної інстанції зазначених норм матеріального права, Верховний Суд  у 
 
складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду виходить із такого.
 
Відповідно до статті 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими способами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.
 
Згідно із частиною першою статті 3 ЦПК України кожна особа має право  в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. 
 
Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання (частина перша статті 15 ЦК України).
 
Положеннями частин першої, другої, сьомої статті 1176 ЦК України передбачено, що шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом. Порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, встановлюється законом.
 
Шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян, підлягає відшкодуванню на підставі Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду».
 
Відповідно до пункту 2 частини першої статті 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадках закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати.
 
Згідно з пунктами 1, 5 частини першої статті 3 цього Закону у випадках незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення        від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян, громадянинові відшкодовуються (повертаються) заробіток та інші грошові доходи, які він втратив внаслідок незаконних дій, а також моральна шкода.
 
Відшкодування шкоди в таких випадках провадиться за рахунок коштів державного бюджету. Розмір сум, які передбачені пунктом 1 частини першої статті 3 цього Закону і підлягають відшкодуванню, визначається з урахуванням заробітку, не одержаного громадянином за час відсторонення від роботи (посади) (частина перша статті 4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду»). 
 
Частинами першою та другою статті 12 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» передбачено, що розмір відшкодовуваної шкоди, зазначеної в пунктах 1, 3, 4 статті 3 цього Закону, залежно від того, який орган провадив слідчі (розшукові) дії чи розглядав справу, у місячний термін з дня звернення громадянина визначають відповідні органи, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратура і суд, про що виносять постанову (ухвалу). Якщо кримінальне провадження закрито судом при розгляді кримінальної справи в апеляційному або касаційному порядку, зазначені дії провадить суд, що розглядав справу у першій інстанції. У разі незгоди з винесеною постановою (ухвалою) про відшкодування шкоди громадянин відповідно до 

положень цивільного процесуального законодавства може оскаржити постанову до суду, а ухвалу суду - до суду вищої інстанції в апеляційному порядку.
 
Пунктами 11, 12 Положення про застосування Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», затвердженого наказом Мінюсту України від 4 березня 1996 року № 6/5, Генеральної прокуратури України від 4 березня 1996 року № 3 та Мінфіну України від 4 березня 1996 року № 41, у разі закриття кримінальної справи за відсутністю у діянні складу злочину слідчий зобов'язаний роз'яснити громадянинові порядок поновлення його порушених прав і відшкодування іншої шкоди.
 
Отже, чинним законодавством чітко визначено порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду, при цьому встановлення розміру грошових доходів, втрачених громадянами унаслідок незаконних дій зазначених органів, віднесено до компетенції цих органів, а не суду.
 
Також самого висновку дійшов Верховний Суд України у постанові              від 24 лютого 2016 року № 6- 2089 цс 15.
 
Судове рішення, яке заявник просить переглянути, є обґрунтованим, суди правильно застосували норми матеріального права, а обставини, які стали підставою для перегляду справи, не підтвердилися, тому відповідно до        статті 360^5 ЦПК України в задоволенні заяви необхідно відмовити.
 
За таких обставин підстави для задоволення заяви  ОСОБА_4 і скасування ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від  14 червня 2017 року відсутні.
Керуючись підпунктом 1 пункту першого розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону від 3 жовтня 2017 року, пунктом 1 частини першої статті 355 та статтями  355, 360^3, 360^5 ЦПК України (в редакції, яка діяла на момент подання заяви), Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,
 
                                                           ПОСТАНОВИВ :
У задоволенні заяви ОСОБА_4 про перегляд ухвали   Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 14 вересня 2017 року відмовити.
Постанова є остаточною і може бути переглянута лише з підстави, передбаченої  пунктом 2 частини третьої статті 423 ЦПК України.
 
 Головуючий                                                                                        М. Є. Червинська
 
Судді :                                                                                                    Н. О. Антоненко  
 
                                                                                                                В. І. Журавель
 
                                                                                                                В. М.Коротун
 
                                                                                                                В. І. Крат