ПОСТАНОВА
Іменем України

11 травня 2018 року 
Київ
справа №820/2501/15
адміністративне провадження №К/9901/1612/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
головуючого судді (судді-доповідача) -           Данилевич Н.А.,
суддів:                                                                     Бевзенка В. М., 
                                                                             Шарапи В.М.,
розглянувши у попередньому судовому засіданні
касаційну скаргу ОСОБА_3
на постанову Харківського окружного адміністративного суду від 16 квітня 2015 року (головуючий суддя - Тітов О.М. )
та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 26 травня 2015 року (головуючий суддя - Водолажська Н.С., судді: Філатов Ю.М., Калиновський В.А.) у справі 
у справі № 820/2501/15
за позовом ОСОБА_3                          
до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Харківській області
третя особа - Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області                   
про визнання неправомірними дій та зобов'язання вчинити певні дії,-
в с т а н о в и в :

І. ІСТОРІЯ СПРАВИ.
Короткий зміст позовних вимог.
1. ОСОБА_3 (далі - позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Харківській області (далі - відповідач ), в якому просив:
1.1.          -  визнати неправомірними дії ГУ МВС України в Харківській області щодо відмови у поновленні його у спеціальному званні прапорщика міліції; 
1.2. - зобов'язати ГУ МВС України поновити позивача у спеціальному званні прапорщика міліції. 
Короткий зміст рішень судів попередніх інстанцій.
2. Постановою Харківського окружного адміністративного суду від 16 квітня 2015 року, яку залишено без змін ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 26 травня 2015 року, в задоволені адміністративного позову відмовлено.
Вказані рішення судів першої та апеляційної інстанцій мотивовані тим, що оскаржуване рішення (слід розуміти оскаржувані дії) відповідача відповідає даним критеріям, оскільки прийняте та вчинене на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії). Також, суди попередніх інстанцій дійшли висновку, що спірні правовідносини врегульовані, зокрема, Положенням «Про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ України», яке визначає порядок проходження служби особами рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, їх права і обов'язки. Не зазначення в цьому Положенні можливості поновлення осіб, що проходили службу в ОВС, у спеціальному званні у зв'язку з амністією не є свідченням відсутності закону, що регулює спірні правовідносини, а свідчить про те, що законодавець виключив можливість поновлення засуджених осіб у спеціальному званні на підставі амністії. Законодавець, згідно чинного кримінального законодавства, не ототожнює таке поняття, як військові та спеціальні звання, які мають працівники ОВС, а тому в даному випадку застосовувати аналогію закону, зокрема, щодо застосування «Положення про проходження військової служби відповідними категоріями військовослужбовців» до працівників ОВС є безпідставним.          
Короткий зміст вимог касаційної скарги та відзиву (заперечень).
3. У касаційній скарзі позивач, посилаючись на порушення судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, вважає їх незаконними та необґрунтованими, просить рішення судів попередніх інстанцій скасувати та прийняти нову постанову, якою задовольнити позовні вимоги.
3.1. В обґрунтування поданої касаційної скарги позивач вказує на те, що ст. 30 Указу Президента України № 1053/2001 від 07 листопада 2001 року «Про положення про проходження військової служби відповідними категоріями військовослужбовців» передбачає, що однією з підстав для поновлення у попередньому військовому званні осіб, позбавлених військових звань, є звільнення від покарання на підставі закону про амністію чи акта про помилування. Даним Положенням також передбачено порядок поновлення у попередньому військовому званні: у разі поновлення військовослужбовця у попередньому військовому званні на підставі закону про амністію чи акта про помилування видається наказ по особовому складу про таке поновлення посадовою особою, яка видавала наказ про виключення військовослужбовця зі списків особового складу. З відсутності такої посадової особи внаслідок розформування, ліквідації органу військового управління тощо, наказ видається вищою посадовою особою, яка має право видання наказів по особовому складу. Аналогічна норма про поновлення у попередньому військовому званні осіб у разі звільнення від покарання на підставі закону про амністію чи акта про помилування передбачена ст. 72 Указу Президента України № 60/2009 від 03 лютого 2009 року «Про Положення про проходження громадянами військової служби у Державній спеціальній службі транспорту», ст. 72 Указу Президента України № 470/2012 від 10 вересня 2012 року «Про Положення про проходження громадянами України служби у військовому резерві Національної гвардії України», ст. 61 Указу Президента України № 618/2012 від 29 жовтня 2012 року «Про Положення про проходження громадянами України служби у військовому резерві Збройних Сил України» та ін.
4. Відповідачем заперечення на касаційну скаргу не надані, що не перешкоджає її розгляду по суті.  

ІІ. ДЖЕРЕЛА ПРАВОВОГО РЕГУЛЮВАННЯ. 
5. Конституція України
5.1.          Частина 2 статті 19 Конституції України: органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
5.2. Відповідно до статті. 21 Конституції України всі люди є вільні і рівні у своїй гідності та правах.
5.3. Згідно зі статтею 24 Конституції України громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом.
6. Закон України «Про амністію у 2014 році»
6.1. Статтею 2 ЗУ «Про амністію у 2014 році» визначено, що особи, на яких поширюється дія цього закону, звільняються від відбування покарання у виді позбавлення волі на певний строк та від інших покарань, не пов'язаних з позбавленням волі, осіб, крім тих, які підлягають звільненню від відбування покарання на підставі статті 1 цього Закону, засуджених за будь-які злочини, які не поєднані з насильством, небезпечним для життя і здоров'я, якщо вони на день набрання чинності цим Законом відбули не менше однієї чверті призначеного строку основного покарання.
6.2. Статтею 14 Закону України «Про амністію у 2014 році» визначено, що особи, на яких поширюється дія цього Закону, можуть бути звільнені від відбування як основного, так і додаткового покарання, призначеного судом, крім конфіскації майна, в частині вироку, яка не була виконана на день набрання чинності цим Законом. Особам, засудженим до покарання (основного чи додаткового) у виді штрафу, сума штрафу, сплаченого ними до ухвалення судом рішення про звільнення від відбування покарання у зв'язку з амністією, не повертається.
7.  Закон України «Про застосування амністії в Україні».
7.1. Відповідно частини першої статті 1 Закону України «Про застосування амністії в Україні» амністія є повне або часткове звільнення від відбування покарання осіб, визнаних винними у вчиненні злочину, або кримінальні справи стосовно яких розглянуті судами, але вироки стосовно цих осіб не набрали законної сили. Амністія оголошується законом про амністію, який приймається відповідно до положень Конституції України, Кримінального кодексу України та цього Закону.

8. Положення « Про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ України», затверджене постановою КМУ УРСР від 29 липня 1991 року № 114 (далі - Положення).
8.1. Пунктом 27 Положення встановлено, що спеціальні звання рядового і начальницького складу присвоюються особам, прийнятим на службу в органи внутрішніх справ, з урахуванням їх особистих якостей, спеціальної або військової освіти, рівня підготовки, службового досвіду та інших умов, передбачених цим Положенням.
8.2. Пунктом 38 Положення визначено, що особи начальницького складу можуть бути позбавлені спеціальних звань у випадках та порядку, передбачених законодавством: 
молодшого начальницького складу - за вироком суду, що набрав законної сили, а також у порядку, встановленому Міністром внутрішніх справ; 
середнього і старшого начальницького складу - за вироком суду, що набрав законної сили; 
вищого начальницького складу - відповідно до законодавства.
9. Кримінальний кодекс України (далі - КК України)
9.1. Відповідно ч. 2 ст. 52  додатковими покараннями є позбавлення військового, спеціального звання, рангу, чину або кваліфікаційного класу та конфіскація майна.
9.2.  Статтею 54 КК України визначено, що засуджена за тяжкий чи особливо тяжкий злочин особа, яка має військове, спеціальне звання, ранг, чин або кваліфікаційний клас, може бути позбавлена за вироком суду цього звання, рангу, чину або кваліфікаційного класу.  
ІІІ. ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ.
10. Вирішуючи питання про обґрунтованість поданої касаційної скарги, Верховний Суд виходить з наступного.
11. Як встановлено судами попередніх інстанцій, вироком Київського районного суду Харківської області від 06 квітня 2012 року позивач був засуджений до чотирьох років позбавлення волі, позбавлення права обіймати посади, пов'язані з виконанням власних повноважень в правоохоронних органа України строком на 1 рік, та додаткового покарання у вигляді позбавлення спеціального звання прапорщик міліції. 

12. Ухвалою Червонозаводського районного суду Харківської області від 27 листопада 2014 року позивача, на підставі ст.ст 2, 14 ЗУ «Про амністію у 2014 році», було звільнено від відбування покарання у вигляді позбавлення волі, позбавлення права обіймати посади, пов'язані з виконанням власних повноважень в правоохоронних органах України строком на 1 рік, та додаткового покарання у вигляді позбавлення спеціального звання прапорщик міліції.

13. Однак, після звернення позивача до ГУ МВС України в Харківський області від 02 грудня 2014 року та повторного звернення від 02 лютого 2015 року йому було відмовлено в поновлені спеціального звання прапорщика міліції, що, на думку скаржника, є порушенням його Конституційних прав та слугувало підставою для звернення до суду.

14. Підсумовуючи вищенаведене, колегія суддів Верховного Суду звертає увагу на таке.

15. Передбачене в ст. 54 КК України позбавлення військового, спеціального зван  ня, рангу, чину або кваліфікаційного класу у відповідності до ч. 2 ст. 52 КК України є додатковим покаранням, застосування якого характеризується такими особливостями: 

- оскільки це додаткове покарання не передбачене в жодній із санкцій статей Особливої частини КК України, воно призначається тільки на підставі норми Загальної частини КК України - ст. 54; 

- призначення цього пока  рання є правом, а не обов'язком суду, який призначає його за своїм розсу  дом з урахуванням конкретних обставин справи та особи винного; 

- це по  карання відноситься до спеціальних видів і може бути призначене тільки тій особі, яка на момент постановлення вироку мала військове, спеціальне звання, ранг, чин або кваліфікаційний клас, надані їй у встановленому законом порядку; 

- призначити це покарання суд може при засудженні особи за вчинення не будь-якого, а тільки тяжкого (ч. 4 ст. 12 КК України) чи особливо тяж  кого (ч. 5 ст. 12 КК України) злочину; 

- це покарання має безстроковий характер, оскільки час його застосування не обмежений в законі якимись конкретни  ми межами і навіть після погашення або зняття судимості засуджений не має права претендувати на автоматичне відновлення його в тому званні, ранзі, чині або кваліфікаційному класі, яких він був позбавлений за виро  ком суду.

16. Покарання позбавлення військового, спеціального зван  ня, рангу, чину або кваліфікаційного класу призначається судом, зокрема, тому що вчине  ний особою тяжкий або особливо тяжкий злочин був пов'язаний саме із викори  станням прав та повноважень, якими володіє винний на підставі наявності відповідного військового, спеціального звання, рангу, чину або квалі  фікаційного класу.

17. Колегія суддів погоджується з висновком судів попередніх інстанцій, що позбавленням військового, спеціального звання, рангу, чину або кваліфікаційного класу є додатковим покаранням, яке спрямоване не лише на здійснення морального впливу на засуджену особу, а й на позбавлення її тих переваг, які надають відповідні звання, ранг, чин, кваліфікаційний клас. Покарання у виді позбавлення військового, спеціального звання, рангу, чину або кваліфікаційного класу призначається судом особам, що мають, зокрема, спеціальні звання, що присвоюються співробітникам міліції.

18. В свою чергу, звільнення засудженого від відбування покарання не є реабілітуючою обставиною, оскільки акт амністії не скасовує і не змінює відповідного кримінального закону, не являє собою декриміналізації і не ставить під сумнів законність і обґрунтованість постановлених обвинувальних вироків.

19. Верховний Суд не встановив неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень і погоджується з висновками судів першої та апеляційної інстанцій у справі, якими доводи скаржника відхилено.

20. Оцінюючи доводи касаційної скарги, колегія суддів виходила з того, що всі доводи сторін були перевірені та проаналізовані судами першої та апеляційної інстанції, їм було надано належну правову оцінку. Жодних підстав для скасування рішеннь судів попередніх інстанцій в касаційній скарзі не зазначено.
21. Відповідно до частин першої - третьої статті 242 КАС України    рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
22. Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 349 КАС України суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення першої та (або) апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення.
23. Частиною першою статті 350    КАС України    передбачено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

24. Колегія суддів касаційної інстанції вважає викладені в касаційній скарзі доводи безпідставними, а висновки судів першої та апеляційної інстанцій - правильними, обґрунтованими, та такими, що відповідають нормам матеріального та процесуального права, з огляду на що і підстави для зміни оскаржуваних судових рішень відсутні.
25. Керуючись статтями 341,    343,    п.1ч.1.ст.349, 350,    355, 356,    359 Кодексу адміністративного судочинства України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду, -
П О С Т А Н О В И В :
26. Касаційну скаргу ОСОБА_3 - залишити без задоволення.
27. Постанову Харківського окружного адміністративного суду від 16 квітня 2015 року та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 26 травня 2015 року - залишити без змін.
28. Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та не оскаржується.
Суддя-доповідач Н.А. Данилевич

Судді                                                                                                      В.М. Бевзенко
                                                                                                    
                                                                                                    В.М. Шарапа