Постанова 
Іменем України 
01 березня 2018 р.
м. Київ
справа № 756/11199/13-к
 
провадження № 51-287км18
 
Верховний Суд  колегією суддів Другої судової палати  Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого           ОСОБА_1 ,
суддів:                       ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
секретаря 
судового засідання ОСОБА_4 ,
 
за участю:
прокурора                 ОСОБА_5 ,
захисника                  ОСОБА_6 
 
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу захисника ОСОБА_6  на вирок Оболонського районного суду м. Києва та вирок Апеляційного суду м. Києва від 07 грудня 2016 рокуу кримінальному провадженні, внесеному 
до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12013110050007855, за обвинуваченням
 
ОСОБА_7 , громадянина України, котрий народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Лисичанську Луганської області, проживає по АДРЕСА_1 , раніше не судимого, 
 
у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України.
 
Зміст оскаржуваних судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
 
Вироком Оболонського районного суду м. Києва від 11 вересня 2013 року ОСОБА_7 засуджено за ч. 1 ст. 121 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк        5 років.
На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_7 звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 3 роки і покладено на нього обов`язки, передбачені ст. 76 цього Кодексу.
Вирішено питання цивільного позову, процесуальних витрат та речових доказів.
 
Вироком Апеляційного суду м. Києва від 07 грудня 2016 року вирок місцевого суду щодо ОСОБА_7 в частині задоволення цивільного позову потерпілого ОСОБА_8 про відшкодування моральної шкоди скасовано і стягнуто з ОСОБА_7 на користь потерпілого ОСОБА_8 на відшкодування моральної шкоди 100000 грн.
Вирок в частині призначеного ОСОБА_7 покарання скасовано та призначеного за          ч. 1 ст. 121 КК України покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років.
Строк відбування покарання ОСОБА_7 вказано рахувати з 9 жовтня 2016 року.
На підставі ч. 5 ст. 72 КК України ОСОБА_7 зарахованоперіод його тримання під вартою з 9 жовтня по 7 грудня 2016 року включно з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
У решті вирок залишено без зміни.  
 
Згідно з вироком суду  ОСОБА_7 визнано винуватим і засуджено за те, що він                      8 червня 2013 року, приблизно о 05год., перебуваючи біля супермаркету «Велика Кишеня» на пл. Дружби Народів, 6 в м. Києві, під час спільного вживання спиртних напоїв з ОСОБА_8 , на ґрунті неприязних стосунків, умисно завдав останньому один удар рукою в праве око, чим спричинив потерпілому тяжке тілесне ушкодження.
 
Вимоги касаційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала
 
У касаційній скарзі захисник порушує питання про скасування вироків першої та апеляційної інстанцій щодо ОСОБА_7 та призначення нового розгляду в суді першої інстанції. При цьому зазначає про те, що було порушено право на захист засудженого ОСОБА_7 , оскільки вирок в суді апеляційної інстанції був проголошений за відсутністю захисника. Крім того,вказує, що винуватість ОСОБА_7 не підтверджується допустимими доказами по справі у зв`язку з чим рішення винесені з порушенням вимог кримінального процесуального закону. 
 
Позиції інших учасників судового провадження
 
Захисник ОСОБА_6 касаційну скаргу підтримав і просив її задовольнити.
Прокурор ОСОБА_5 вважала касаційну скаргу захисника необґрунтованою і просила залишити її без задоволення.
 
Мотиви Суду
 
З матеріалів кримінального провадження убачається, що ОСОБА_7 повністю визнав себе винним у вчиненні інкримінованого йому злочину, не оспорював  обставин його вчинення та, як і інші учасники судового провадження, не заперечував проти його розгляду в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України. При цьому засудженому були роз`яснені наслідки розгляду провадження в скороченому порядку, а саме те, що він буде позбавлений права оспорювати ці фактичні обставини провадження в судах апеляційної та касаційної інстанцій. Також суд переконався в добровільності та істинності позиції засудженого. Крім того, під час розгляду справи в суді першої інстанції інтереси ОСОБА_7 захищав професійний захисник.
 
Вирок суду першої інстанції постановлений з урахуванням ст.ст. 370, 374 КПК України, зокрема, в ньому належним чином наведено формулювання обвинувачення ОСОБА_7 , визнане судом доведеним за ч. 1 ст. 121 КК України, надано оцінку доказам, на яких ґрунтується висновок суду про винуватість засудженого.
 
Що стосується доводів захисника про те, що було порушено право засудженого      ОСОБА_7 на захист під час розгляду справи в апеляційному суді, то вони є необґрунтованими.
 
Обов`язкова участь захисника регулюється ст. 52 КК України. Відповідно до її змісту участь захисника є обов`язковою у кримінальному провадженні щодо особливо тяжких злочинів.
 
Однак, злочин, за яким ОСОБА_7 визнано винуватим, передбачений ч. 1 ст. 121 КК України, що відповідно до ст. 12 КК України, відноситься до тяжких злочинів. Участь захисника у кримінальних провадженнях щодо тяжких злочинів є необов`язковою.
 
Крім того, як видно з матеріалів кримінального провадження, журналу судового засідання і аудіозапису судового засідання в суді апеляційної інстанції засуджений ОСОБА_7 не заперечував проти слухання справи у відсутності захисника, вину визнавав повністю. Також, захисника ОСОБА_9 було належно повідомлено про розгляд справи у суді апеляційної інстанції, про  що свідчить телефонограма (а.с. 187). 
Таким чином, колегія суддів касаційного суду доводи захисника про порушення права ОСОБА_7 на захист вважає безпідставними.
 
Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які були б підставою для зміни або скасування судового рішення, не встановлено.
 
Покарання ОСОБА_7 призначене у відповідності з положеннями ст. 65 КК України і є достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.
 
Отже, суд дійшов висновку, щодо безпідставності вимог касаційної скарги захисника.
 
Керуючись статтями 433, 436, 441, 442 КПК, п. 15 «Перехідні положення» КПК (в редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII), Суд
 
у х в а л и в:
 
Вирок Оболонського районного суду м. Києва та вирок Апеляційного суду м. Києва від 07 грудня 2016 рокущодо ОСОБА_7 залишити без зміни, а касаційну скаргу захисника ОСОБА_6 – без задоволення.
 
Постанова є остаточною й оскарженню не підлягає.
 
С у д д і:

ОСОБА_1                                           ОСОБА_2                               ОСОБА_3