Постанова
Іменем України
 
12 квітня2018 року
м. Київ
 
справа № 201/11810/15-ц
 
провадження № 61-3932св18 
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Стрільчука В. А. (суддя-доповідач), 
суддів: Карпенко С. О., Кузнєцова В. О., Погрібного С. О., Ступак О. В.
 
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1,
відповідач - Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк»,
 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 12 грудня 2017 року у складі колегії суддів: Єлізаренко І. А., Свистунової О. В., Городничої В. С.,
 
ВСТАНОВИВ:
 
20 липня 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») про стягнення коштів. На обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 посилався на те, що у червні 2013 року у відділенні Кримського головного регіонального управління (далі - Кримське ГРУ) ПАТ КБ «ПриватБанк» він відкрив два карткових рахунки НОМЕР_1 і НОМЕР_2 на загальну суму 19 тис доларів США. Наприкінці весни 2014 року у зв'язку з припиненням функціонування відділень ПАТ КБ «ПриватБанк» та території Автономної Республіки Крим (далі - АР Крим) його рахунки були заблоковані.27 квітня 2015 року у відділенні ПАТ КБ «ПриватБанк» у місті Києві він відкрив розрахункові рахунки у гривнях та в доларах США і отримав нові картки. Після цього він звернувся до представника банку з проханням розблокувати його рахунки у Кримському ГРУ ПАТ КБ «ПриватБанк» та перевести кошти у розмірі 19 тис. доларів США, які знаходилися на цих рахунках, на його новий картковий рахунок. Однак йому було відмовлено з мотивів відсутності в інформаційній системі банку будь-якої інформації з приводу коштів, які знаходилися у Кримському ГРУ ПАТ КБ «ПриватБанк». Він неодноразово звертався до банку з вимогою повернути кошти, однак цього зроблено не було. Враховуючи викладене, з урахуванням уточнених позовних вимог, просив визнати відмову банку недійсним правочином, стягнути з ПАТ КБ «ПриватБанк» на його користь грошові кошти в сумі 19 тис. доларів США, що на 12 лютого 2016 року становить 495 900 грн, а також порушити кримінальну справу за ознаками злочину, передбаченого статтею 91 Кримінального кодексу України.
 
Представник відповідача ПАТ КБ «ПриватБанк» - Наконечна А. В. позовні вимоги не визнала та просила відмовити у їх задоволенні, посилаючись на те, що позивачем не надано оригіналів договорів про вклад і квитанцій про внесення коштів. Копії квитанцій, які знаходяться в матеріалах справи, не відповідають вимогам закону, оскільки вони не містять підписів, відбитку печатки, не збігаються суми вкладів та їх залишків. У зв'язку з окупацією АР Крим банк не має ніякої інформації про спірні договори, а тому відсутня можливість виплачувати вклади за депозитами. Крім того, було створено фонд сприяння вкладникам в отриманні своїх коштів, куди позивач звертався у передбаченому законом порядку, але коштів ще не отримав. 
 
Рішенням Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська від 04 березня 2016 рокуу складі судді Антонюка О. А. у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено. 
 
Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що в матеріалах справи відсутні оригінали договорів банківського вкладу та квитанції про внесення грошових коштів. Надані позивачем копії квитанцій не відповідають вимогам закону, вони не містять підписів, відбитку печатки та інших необхідних реквізитів. Позивач не надав суду належних та допустимих доказів відкриття у банку депозитного рахунку та знаходження на цьому рахунку грошових коштів. Інфляційні втрати не нараховуються на вклади в іноземній валюті. Також позивачем належним чином не доведено дотримання порядку звернення до банку із заявою про повернення грошових вкладів, оскільки виплата коштів у таких випадках не проводиться за заявою, яка надіслана засобами поштового зв'язку. Для отримання коштів за вкладом клієнт зобов'язаний особисто звернутися до відділення банку із заявою про розірвання договору банківського вкладу. Відокремлений підрозділ ПАТ КБ «ПриватБанк» не мав правових підстав та можливості здійснювати банківську діяльність після окупації АР Крим. За законодавством Російської Федерації та відповідно до рішення Центрального Банку вказаної держави відповідальність за повернення грошових коштів по вкладах покладено на автономну некомерційну організацію «Фонд захисту вкладників» (далі - АНО «ФЗВ»). А тому виконання зобов'язань за договорами, укладеними з підрозділами Кримського ГРУ ПАТ КБ «ПриватБанк», покладається на АНО «ФЗВ». ПАТ КБ «ПриватБанк» фактично є неналежним відповідачем у справі. Позивачем також не надано доказів того, що неправомірними діями відповідача, пов'язаними з неналежним виконанням взятих на себе обов'язків, йому було заподіяно майнову шкоду та збитки, які знаходяться у безпосередньому причинно-наслідковому зв'язку із вказаними діями і підлягають відшкодуванню за рахунок винної особи. Питання про порушення кримінальної справи, внесення відповідних відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань вирішуються в іншому передбаченому законом порядку і не можуть бути вирішені при розгляді даної справи. 
 
Справа переглядалася судами неодноразово.
 
Останнім рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 12 грудня 2017 рокуапеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково, рішення Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська від 04 березня 2016 рокускасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову відмовлено з інших підстав. 
 
Рішення суду апеляційної інстанції мотивоване тим, що позивачем не надано суду договору банківського рахунка та виписки про рух коштів по карткових рахунках, доказів на підтвердження факту укладення договору банківського рахунка між ним та банком, а також - доказів на підтвердження внесення ним у червні 2013 року у ПАТ КБ «ПриватБанк» коштів на вищевказані карткові рахунки в сумі 19 тис. доларів США. 
 
29 грудня 2017 року ОСОБА_1 подав до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив скасувати рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 12 грудня 2017 року та ухвалити нове рішення, яким позов про стягнення суми вкладів задовольнити.
 
Касаційна скарга мотивована тим, що суд апеляційної інстанції необґрунтовано відмовив у задоволенні його позову, оскільки не взяв до уваги те, що ним були надані довідки ПАТ КБ «ПриватБанк», які підтверджують наявність належних йому грошових коштів на рахунках у банку.
 
03 березня 2018 року ПАТ КБ «ПриватБанк» подало до суду відзив на касаційну скаргу, в якому зазначило про законність і обґрунтованість рішення суду апеляційної інстанції та просило відмовити у задоволенні скарги у зв'язку з її безпідставністю. Позивачем не надано належних та допустимих доказів укладання між ним та банком договорів банківського вкладу чи банківського рахунка. За відсутності договору неможливо встановити строк його дії та порядок його розірвання. Внесення грошових коштів у касу банку може бути підтверджено виключно квитанціями, заявами про внесення коштів та іншими платіжними документами, а не довідками. 
 
Згідно з частиною третьою статті 3 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
 
Касаційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.
 
Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
Згідно з частиною першою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
 
Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
 
Рішення апеляційного суду в частині вирішення позовних вимог про визнання відмови банку недійсним правочином та порушення кримінальної справи у касаційному порядку не оскаржується, а тому судом касаційної інстанції не переглядається.
 
Судами встановлено, що звернувшись до суду з цим позовом, ОСОБА_1 посилався на те, що у червні 2013 року у відділенні Кримського ГРУ ПАТ КБ «ПриватБанк» він відкрив два карткових рахунки в іноземній валюті НОМЕР_1 і НОМЕР_2 на суму 19 тис. доларів США, що на час пред'явлення позову за курсом ПАТ КБ «ПриватБанк» становило 418 тис. грн. 
 
21 липня 2014 року ПАТ КБ «ПриватБанк» повідомило ОСОБА_1 про те, що роботу відділень Кримського ГРУ ПАТ КБ «ПриватБанк» з обслуговування клієнтів було призупинено. В інформаційній системі банку відсутня будь-яка інформація з приводу коштів, які знаходилися у Кримському ГРУ ПАТ КБ «ПриватБанк».
 
27 квітня 2015 року ОСОБА_1 відкрив у відділенні ПАТ КБ «ПриватБанк» у місті Києві розрахунковий рахунок у гривнях та у доларах США і отримав нові картки, копії яких долучив до матеріалів справи. У цей же день позивач звернувся до банку із запитом, в якому просив знайти його кошти, розміщені у Кримському ГРУ ПАТ КБ «ПриватБанк». 
 
Відповідно до статті 638 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. 
 
Згідно з частиною першою статті 639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. 
 
У письмовій формі належить вчиняти, зокрема, правочини між фізичною та юридичною особою (пункт 2 статті 208 ЦК України).
 
Відповідно до частини першої статті 1066 ЦК України за договором банківського рахунка банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком.
 
Договір є обов'язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).
 
Згідно з частинами першою та другою статті 1067 ЦК України договір банківського рахунка укладається для відкриття клієнтові або визначеній ним особі рахунка у банку на умовах, погоджених сторонами. Банк зобов'язаний укласти договір банківського рахунка з клієнтом, який звернувся з пропозицією відкрити рахунок на оголошених банком умовах, що відповідають закону та банківським правилам.
 
Відповідно до пункту 1.8 Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 12 листопада 2003 року № 492 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 17 грудня 2003 року за № 1172/8493 (далі - Інструкція № 492), банки відкривають своїм клієнтам поточні рахунки за договором банківського рахунка. Цим же пунктом Інструкції встановлено, що до поточних рахунків також належать карткові рахунки, що відкриваються для обліку операцій за платіжними картками відповідно до вимог цієї Інструкції.
 
Договір банківського рахунка та договір банківського вкладу укладаються в письмовій формі (паперовій або електронній). Електронна форма договору має містити електронний підпис/електронний цифровий підпис клієнта (представника клієнта) та уповноваженої особи банку відповідно до вимог, установлених нормативно-правовим актом Національного банку з питань застосування електронного підпису в банківській системі України.Договір банківського рахунка та договір банківського вкладу можуть укладатися шляхом приєднання клієнта до публічної пропозиції укладення договору (оферта), який розміщений у загальнодоступному для клієнта місці в банку та на його офіційному сайті в мережі Інтернет. Банк зобов'язаний надати клієнту у спосіб, визначений банком та клієнтом, у тому числі за допомогою засобів інформаційних, телекомунікаційних, інформаційно-телекомунікаційних систем примірник договору, що дає змогу встановити дату його укладення (пункт 1.9 Інструкції № 492).
 
Згідно з пунктом 1.16 Інструкції № 492 днем відкриття поточного рахунка клієнта вважається дата, що зазначена на заяві про відкриття цього рахунка в розділі «Відмітки банку».
 
Пунктом 1.19 Інструкції № 492 передбачено, що уразі відкриття поточного рахунка клієнту в його заяві уповноважений працівник банку зазначає дату відкриття та номер рахунка. На заяві клієнта мають бути зазначені підписи одного з керівників банку або уповноваженої ним особи, на якого (яку) згідно з внутрішніми положеннями банку покладено обов'язок приймати рішення про відкриття поточних рахунків клієнтів, а також уповноважених осіб (особи) банку, які (яка) відповідно до внутрішніх положень банку здійснюють перевірку на достовірність і відповідність чинному законодавству документів та копій документів, що подаються клієнтом, а також контролюють правильність присвоєння номера рахунка клієнта та його відповідність внутрішньому плану рахунків банку.
 
Операції за рахунками здійснюються з урахуванням особливостей, визначених Інструкцією № 492, Положенням про порядок емісії платіжних карток і здійснення операцій з їх застосуванням, затвердженим постановою Правління Національного банку України від 19 квітня 2005 року № 137 (із змінами) (далі - Положення), та відповідними нормативно-правовими актами Національного банку України.
 
Відповідно до пункту 4.14 Положення емітенти платіжних карток зобов'язані в порядку та строки, визначені договором, надавати клієнтам виписки про рух коштів на їх картрахунках за операціями, що виконані клієнтами та їх довіреними особами.
 
Порядок, періодичність друкування та форма надання виписок (у паперовій чи електронній формі) за картковими рахунками клієнтів обумовлюється у договорі банківського рахунка, що укладається між банком і клієнтом під час відкриття рахунка.
 
Аналіз зазначених норм матеріального права дає підстави для висновку про те, що укладання договору банківського рахунка під час відкриття банком карткового рахунка клієнту є обов'язковим, а надання володільцем такого рахунка виписки (у паперовій чи електронній формі) про рух (наявність) коштів на його картрахунках за операціями слугує доказом укладення такого договору.
 
Згідно з довідкою ПАТ КБ «ПриватБанк» від 25 квітня 2016 року на картковому рахунку ОСОБА_1 НОМЕР_2 типу «Картка для виплат» наявний залишок в іноземній валюті в сумі 15 871,86 доларів США, що станом на 12 лютого 2016 року еквівалентно 413 996 грн 32 коп., а на картковому рахунку НОМЕР_1 типу «Картка для виплат» - залишок у національній валюті в сумі 41 327 грн 05 коп.
 
Крім того, судами досліджено оригінали карток, виданих банком ОСОБА_1, номери яких збігаються з номерами відкритих на його ім'я карткових рахунків.
 
Наведені докази беззаперечно підтверджують як факт відкриття позивачем у ПАТ КБ «ПриватБанк» двох карткових рахунків, тобто укладення між сторонами договорів банківського рахунка, так і наявність на цих рахунках грошових коштів та їх розмір.
 
Відповідно до частини першої статті 1074 ЦК України в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов'язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму чи фінансуванням розповсюдження зброї масового знищення, передбачених законом.
 
Частинами першою, третьою статті 1075 ЦК України в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, передбачено, щодоговір банківського рахунка розривається за заявою клієнта у будь-який час. Залишок грошових коштів на рахунку видається клієнтові або за його вказівкою перераховується на інший рахунок в строки і в порядку, встановлені банківськими правилами. 
 
У рішенні у справі «Zolotas проти Греції (№ 2)» Європейський суд з прав людини вказав наступне: «Суд зазначає, що на підставі статті 830 Цивільного кодексу, якщо особа, яка кладе суму грошей у банк, передає йому право користування нею, то банк має її зберігати і, якщо він використовує її на власну користь, повернути вкладнику еквівалентну суму за умовами угоди. Отже, власник рахунка може добросовісно очікувати, аби вклад до банку перебував у безпеці, особливо якщо він помічає, що на його рахунок нараховуються відсотки. Закономірно, він очікуватиме, що йому повідомлять про ситуацію, яка загрожуватиме стабільності угоди, яку він уклав з банком, і його фінансовим інтересам, аби він міг заздалегідь вжити заходів з метою дотримання законів і збереження свого права власності. Подібні довірчі стосунки невід'ємні для банківських операцій і пов'язаним з ними правом. Суд водночас нагадує, що принцип правової певності притаманний усій сукупності статей Конвенції і є одним з основоположних елементів правової держави».
 
Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_1 у повному обсязі, суд апеляційної інстанції не звернув увагу, що позивачем було надано беззаперечні докази того, що на його карткових рахунках НОМЕР_2 і НОМЕР_1, відкритих у ПАТ КБ «ПриватБанк», наявний залишок грошових коштів у сумі 15 871,86 доларів США та 41 327 грн 05 коп. відповідно, які підлягають стягненню з відповідача на його користь. За офіційним курсом Національного банку України на день ухвалення Верховним Судом цієї постанови 1 долар США відповідає 25,93 грн. Звідси сума 15 871,86 доларів США еквівалентна 411 557,33 грн.
 
Отже, висновок апеляційного суду про відмову у задоволенні позову в повному обсязі ґрунтується на неправильному застосуванні до спірних правовідносин вищенаведених норм матеріального права. 
 
Доводи ПАТ КБ «ПриватБанк» про те, що у зв'язку з окупацією території Автономної Республіки Крим банк не може перевірити інформацію щодо спірних договорів, не є переконливими, оскільки договори банківського рахунка були укладені безпосередньо з ПАТ КБ «ПриватБанк» як юридичною особою, а не з його кримською філією. Відтак у банку має бути наявна вся необхідна інформація за вказаними договорами. 
 
Посилання відповідача на те, що за законодавством Російської Федерації та відповідно до рішення Центрального Банку вказаної держави від 21 квітня 2014 року і рішень судів Російської Федерації відповідальність за повернення грошових коштів за вкладами покладено на автономну некомерційну організацію «Фонд захисту вкладників», не можуть бути прийняті до уваги, оскільки згідно зі статтею 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» тимчасово окупована територія України є невід'ємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України.
 
Відповідно до статті 412 ЦПК України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
 
Зважаючи на те, що у справі не вимагається збирання або додаткової перевірки чи оцінки доказів, обставини справи встановлені апеляційним судом повно, але допущено неправильне застосування норм матеріального права, оскаржуване судове рішення підлягає частковому скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позовних вимог у частині стягнення грошових коштів.
 
Керуючись статтями 400, 409, 412, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду 
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.
 
Рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 12 грудня 2017 року в частині відмови у стягненні грошових коштів скасувати і ухвалити в цій частині нове рішення, яким позов задовольнити частково. 
 
Стягнути з Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 залишок грошових коштів за договором банківського рахунка НОМЕР_2 в сумі 15 871 (п'ятнадцять тисяч вісімсот сімдесят один) долар США 86 центів, що еквівалентно 411 557 (чотириста одинадцять тисяч п'ятсот п'ятдесят сім) грн 33 коп., та залишок грошових коштів за договором банківського рахунка НОМЕР_1 в сумі 41 327 (сорок одна тисяча триста двадцять сім) грн 05 коп.
 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий | В. А. Стрільчук
Судді: | С. О. Карпенко
| В. О. Кузнєцов
| С. О. Погрібний
| О. В. Ступак