ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 квітня 2018 року 
м. Київ
Справа №  916/4468/15 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
головуючий - Стратієнко Л.В.,
судді: Баранець О.М., Ткач І.В., 

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу фізичної особи-підприємця Павлова Володимира Федоровича

на ухвалу Одеського апеляційного господарського суду
(головуючий - Головей В.М., судді - Колоколов С.І., Разюк Г.П.)
від 15.01.2018,

за позовом  Департаменту комунальної власності Одеської міської ради,
до  фізичної особи-підприємця Павлова Володимира Федоровича,
про стягнення 61 219,06 грн,

В С Т А Н О В И В:

Рішенням Господарського суду Одеської області від 22.12.2015 задоволено позов Департаменту комунальної власності Одеської міської ради. Стягнуто із фізичної особи - підприємця Павлова Володимира Федоровича 5 602,21 грн заборгованості з орендної плати, 55 616,85 грн неустойки, 1 218,00 грн судового збору.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ФОП Павлов В.Ф. 09.01.2018 звернувся до Одеського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою. Просив поновити пропущений строк на апеляційне оскарження. Посилався на неналежне повідомлення його про розгляд справи.

Ухвалою Одеського апеляційного господарського суду від 15.01.2018 відмовлено у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ФОП Павлова В.Ф. на рішення Господарського суду Одеської області від 22.12.2015. 

Суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що відповідно до вимог статті 261 Господарського процесуального кодексу України у відкритті апеляційного провадження слід відмовити, оскільки ФОП Павлов В. Ф.  належним чином повідомлявся господарським судом про розгляд справи, проте, апеляційну скаргу подав після спливу одного року з дня складення повного тексту судового рішення. 

Фізична особа-підприємець Павлов Володимир Федорович звернувся з касаційною скаргою на ухвалу Одеського апеляційного господарського суду від 15.01.2018 у справі № 916/4468/15 до суду касаційної інстанції. 

Підставами для скасування судового рішення відповідач зазначає порушення норм процесуального права судом апеляційної інстанції, зокрема ст. 261 ГПК України.

Касаційна скарга обґрунтована тим, що судом першої інстанції процесуальні документи щодо розгляду справи направлялись на поштові адреси де позивач не проживав, а саме: АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2. Також, відповідач зазначає, що відповідно до відмітки в його паспорті, він на момент судового розгляду проживав в АДРЕСА_3, у зв'язку з чим не отримував поштові відправлення суду щодо процесуальних документів по справі. На думку скаржника наведене свідчить про неповідомлення належним чином відповідача про дату, час і місце засідання суду, внаслідок чого, він був позбавлений права на судовий захист.

Позивач подав до Верховного Суду відзив на касаційну скаргу, в якому зазначає, що ухвала апеляційного суду прийнята із дотриманням вимог матеріального і процесуального права та просить залишити без змін вказане судове рішення. Вважає відповідача належно повідомленим про розгляд справи та про прийняття рішення Господарського суду Одеської області від 22.12.2015.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши наведені у касаційній скарзі доводи і перевіривши матеріали справи, Верховний Суд вважає, що касаційну скаргу необхідно залишити без задоволення з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 87 ГПК України (в редакції до 15.12.2017, чинній на момент судового розгляду в першій інстанції) повне рішення та ухвали надсилаються сторонам, прокурору, третім особам, представникам сторін і третіх осіб, які брали участь в судовому процесі, але не були присутні у судовому засіданні, рекомендованим листом з повідомленням про вручення не пізніше трьох днів з дня їх прийняття або за їх зверненням вручаються їм під розписку безпосередньо у суді.

Відповідно до ч. 1 ст. 10 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань" якщо документи та відомості, що підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, внесені до нього, такі документи та відомості вважаються достовірними і можуть бути використані у спорі з третьою особою.

Станом на 03.11.2015, тобто на дату порушення провадження у цій справі, в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців містилися відомості про місце проживання ФОП Павлова В.Ф.: АДРЕСА_2 (витяг з ЄДРПОУ від 03.11.2015).

На дату надходження апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції 12.01.2018 адреса ФОП Павлова В.Ф. в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців місця проживання відповідача не змінилась.

Ухвали Господарського суду Одеської області від 24.11.2015 та 08.12.2015, рішення суду від 22.12.2015 направлялись рекомендованими листами з повідомленнями про вручення на адресу відповідача, зазначену в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців (АДРЕСА_2).

ФОП Павлов В.Ф. до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців не вніс відомості про зміну місця свого проживання, як визначено ст. 18 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань".

Враховуючи вищевикладені обставини та наведені правові норми суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованих висновків, що ФОП Павлов В.Ф.       належним чином повідомлявся місцевим господарським судом про розгляд справи та про ухвалене  рішення від 22.12.2015.

Частиною 2 статті 261 ГПК України встановлено, що незалежно від поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження, якщо апеляційна скарга подана після спливу одного року з дня складення повного тексту судового рішення, крім випадків подання апеляційної скарги особою, не повідомленою про розгляд справи або не залученою до участі в ній, якщо суд ухвалив рішення про її права, інтереси та (або) обов'язки / пропуску строку на апеляційне оскарження внаслідок виникнення обставин непереборної сили.

З огляду на встановлені обставини належного повідомлення відповідача, ухвала Одеського апеляційного господарського суду від 15.01.2018 про відмову у відкритті апеляційного провадження є законною та обґрунтованою.  

Посилання скаржника на норми Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо неприпустимості обмежень доступу до суду не є підставою для відновлення строку апеляційного оскарження, оскільки право на доступ до суду не є абсолютним та може підлягати обмеженням, зокрема, щодо умов прийнятності скарг; оскільки право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання державою, регулювання може змінюватися у часі та місці відповідно до потреб та ресурсів суспільства та окремих осіб (рішення Європейського суду з прав людини від 20.05.2010 у справі "Пелевін проти України", від 30.05.2013 у справі "Наталія Михайленко проти України").

Верховний Суд враховує, що строк апеляційного оскарження, який просив відновити позивач сплив понад 2 роки тому, що є значним періодом часу. Дії суду із відновлення строку апеляційного оскарження після спливу значного періоду часу можуть порушити принцип правової визначеності та принцип остаточності судового рішення.

За таких обставин ухвала суду апеляційної інстанції прийнята з додержанням вимог матеріального та процесуального права, підстав для її зміни чи скасування немає.

З огляду на те, що касаційна скарга задоволенню не підлягає, згідно з ст. 129  ГПК України, витрати зі сплати судового збору покладаються на відповідача.  

Керуючись п. 13 ст. 8, ст. ст. 300, 301, 308, 309, 314, 315, 317  ГПК України, Верховний Суд

П О С Т А Н О В И В :

касаційну скаргу фізичної особи-підприємця Павлова Володимира Федоровича залишити без задоволення, а ухвалу Одеського апеляційного господарського суду від 15.01.2018 у справі за № 916/4468/15 - без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                                                                 Л. Стратієнко

Судді                                                                                                             О. Баранець          
                                                                                                                              І. Ткач