ПОСТАНОВА
Іменем України
Київ

20 лютого 2018 року 
справа №826/4232/16
адміністративне провадження №К/9901/3512/17

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
головуючого - Ханової Р.Ф.,
суддів: Васильєвої І.А., Пасічник С.С.

розглянувши у попередньому судовому засіданні Державної податкової інспекції у Шевченківському районі Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві на ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 07 вересня 2017 року (судді - Беспалова О.О., Грибан І.О., Губської О.А.) у справі №826/4232/16 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Агро-промислова компанія Співдружність Україна" до Державної податкової інспекції у Шевченківському районі Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві, третя особа: Головне управління Державної казначейської служби України у м. Києві про визнання протиправною бездіяльності, зобов'язання вчинити дії, стягнення коштів,-

У С Т А Н О В И В:

У березні 2016 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Агро-промислова компанія Співдружність Україна» (далі - Товариство, позивач у справі) звернулось до суду з адміністративними позовом до Державної податкової інспекції у Шевченківському районі Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві (податковий орган, відповідач у справі, скаржник у справі), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Головне управління Державної казначейської служби України у м. Києві, в якому просив:
- визнати протиправною бездіяльності щодо ненадання органу державного казначейства висновків щодо сум податку на додану вартість, заявлених у листопаді, грудні 2013 року, січні 2014 року, які підлягають відшкодуванню з бюджету, та несвоєчасного надання органам державного казначейства висновків щодо сум податку на додану вартість, заявлених у жовтні, грудні 2013 року, січні, лютому, березні, травні, вересні, жовтні, листопаді, грудні 2014 року та червні 2015 року; 
- зобов'язати надати органу державного казначейства висновки щодо сум податку на додану вартість, заявлених до відшкодування з бюджету у листопаді, грудні 2013 року, січні 2014 року на загальну суму 1247294,10 грн.; 
- стягнути пеню за несвоєчасне відшкодування податку на додану вартість з бюджету за жовтень та грудень 2013 року, січень, лютий, березень, травень, вересень, жовтень, листопад, грудень 2014 року та червень 2015 року у розмірі 739184,58 грн.; 
- стягнути пеню за невідшкодування податку на додану вартість з бюджету за листопад та грудень 2013 року, січень 2014 року у розмірі 214451,74   грн.; 
- стягнути шкоду у розмірі 3 702 162, 43 грн., завдану протиправною бездіяльністю, яка призвела до неповернення відшкодування з податку на додану вартість за листопад та грудень 2013 року, січень 2014 року та несвоєчасного повернення податку на додану вартість за жовтень та грудень 2013 року, січень, лютий, березень, травень, вересень, жовтень, листопад, грудень 2014 року та червень 2015 року.

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 27 березня 2017 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 18 травня 2017 року, позов задоволено частково:
- визнано протиправною бездіяльність відповідача щодо ненадання відповідному органу державної казначейської служби висновків із зазначенням сум податку на додану вартість, які підлягають відшкодуванню Товариству на підставі декларацій за листопад-грудень 2013 року та січень 2014 року;
- визнана протиправною бездіяльність відповідача щодо несвоєчасного надання органу державної казначейської служби висновків із зазначенням сум податку на додану вартість, які підлягають відшкодуванню на підставі декларацій за жовтень та грудень 2013 року, січень, лютий, березень, травень, вересень, жовтень, листопад, грудень 2014 року та червень 2015 року;
- зобов'язано відповідача скласти та подати до Головного управління Державної казначейської служби України у місті Києві висновок із зазначенням суми податку на додану вартість у загальному розмірі 1 247 294,10 грн., що підлягає відшкодуванню з бюджету на користь Товариства за листопад-грудень 2013 року та січень 2014 року;
- стягнуто з Державного бюджету України на користь Товариства суму пені у розмірі 953 636,32 грн.;
- в іншій частині адміністративного позову відмовлено.

25 травня 2017 року видано виконавчий лист про зобов'язання скласти та подати до Головного управління Державної казначейської служби України у місті Києві висновок із зазначенням суми податку на додану вартість у загальному розмірі 1247294, 10 грн. (один мільйон двісті сорок сім тисяч двісті дев'яносто чотири гривні десять копійок), що підлягає відшкодуванню з бюджету на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Агро-промислова компанія Співдружність Україна» за листопад-грудень 2013 року та січень 2014 року.

У серпні 2017 року податковий орган звернувся до апеляційного суду з заявою про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню. Заява обґрунтована тим, що у податкового органу відсутні функції та повноваження щодо виконання рішень судів першої та апеляційної інстанції та виконавчого листа від 25 травня 2017 року, окрім того зобов'язання з бюджетного відшкодування податку в частині неузгодженої суми виникає з дня закінчення процедури адміністративного або судового оскарження, за результатами якого прийнято рішення на користь платника податків.

Ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 07 вересня 2017 року заяву відповідача у справі про визнання виконавчого листа №826/4232/16, виданого 25 травня 2017 року таким, що не підлягає виконанню, залишено без задоволення. Відмовляючи в задоволенні заяви суд апеляційної інстанції виходив з того, що предметом спору у справі №826/4232/16 є не узгодження суми бюджетного відшкодування, а невчинення відповідачем дій щодо подання до казначейського органу висновку про бюджетне відшкодування узгоджених сум. Також суд апеляційної інстанції, зазначив, що постанова Окружного адміністративного суду міста Києва від 27 березня 2017 року набрала законної сили 18 травня 2017 року, отже відсутні підстави для визнання виконавчого листа, виданого 25 травня 2017 року, таким, що не підлягає виконанню.

У поданій касаційній скарзі із посиланням на порушення судом попередньої інстанції норм матеріального права та процесуального права скаржник у справі просив скасувати рішення суду апеляційної інстанцій та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити заяву про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню у справі №826/4232/16.

Касаційна скарга обґрунтована тими самими доводами, якими обґрунтована заява подана до суду апеляційної інстанції.

Відзив на касаційну скаргу від позивача не надходив, що не перешкоджає розгляду заяви по суті.

Згідно з частиною третьою статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Верховний Суд, переглянувши судове рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи, перевіривши правильність застосування в ньому норм матеріального та  процесуального права, не вбачає підстав для задоволення касаційної скарги.

Відповідно до частини другої статті 259 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) суд, який видав виконавчий лист, може за заявою стягувача або боржника виправити помилку, допущену при його оформленні або видачі, або визнати виконавчий лист таким, що не підлягає виконанню, та стягнути на користь боржника безпідставно одержане стягувачем за виконавчим листом.

Частиною четвертою статті 259 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) передбачено, що суд ухвалою вносить виправлення до виконавчого листа, а у разі якщо його було видано помилково або якщо обов'язок боржника відсутній повністю чи частково у зв'язку з його припиненням добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин, суд визнає виконавчий лист таким, що не підлягає виконанню повністю або частково. Якщо стягнення за таким виконавчим листом уже відбулося повністю або частково, суд одночасно на вимогу боржника стягує на його користь безпідставно одержане стягувачем за виконавчим листом.

Застосування наведених положень частин другої та четвертої Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин), за їх змістом, обумовлюється очевидністю обставин, які свідчать про наявність описок у виконавчому листі, помилковість його видачі, тощо. Зокрема, помилковість у видачі виконавчого листа може стосуватись особи, якій він виданий і яка не має права на його одержання, допущена помилка в особі боржника тощо.

Суд апеляційної інстанції, відхиляючи заяву, правомірно виходив з відсутності очевидних ознак помилкової видачі виконавчого документа. Виконавчий документ відповідає резолютивній частині судового рішення, стосується сторін спору, виданий за заявою особи, на користь якої ухвалено таке рішення, та відповідає формальним вимогам до виконавчого документа, які   передбачені Законом України "Про виконавче провадження", чинного на момент його видачі.

Окрім того, 20 лютого 2018 року набрала законної сили постанова колегії суддів Верховного Суду у справі №826/4232/16, якою касаційну скаргу податкового органу залишено без задоволення, а рішення судів попередніх інстанцій (на виконання яких видавався виконавчий лист) без змін. Зазначена постанова касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає. Таким чином процедуру судового оскарження завершено. 

Відповідно до статті 200.12 Податкового кодексу України контролюючий орган зобов'язаний у п'ятиденний строк після закінчення перевірки подати органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, висновок із зазначенням суми, що підлягає відшкодуванню з бюджету.

Згідно статті 41.1 Податкового кодексу України контролюючими органами є центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну податкову, державну митну політику, державну політику з адміністрування єдиного внеску, державну політику у сфері боротьби з правопорушеннями під час застосування податкового та митного законодавства, законодавства з питань сплати єдиного внеску та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючий орган (далі - центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну податкову та митну політику), його територіальні органи.

Відповідно до Положення про Державну фіскальну службу України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 травня 2014 року № 236 Державна фіскальна служба України є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра фінансів і який реалізує державну податкову політику, державну політику у сфері державної митної справи, державну політику з адміністрування єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, державну політику у сфері боротьби з правопорушеннями під час застосування податкового, митного законодавства, а також законодавства з питань сплати єдиного внеску.

Постановою Кабінету Міністрів України від 06 серпня 2014 року №311 Про утворення територіальних органів Державної фіскальної служби та визнання такими, що втратили чинність, деяких актів Кабінету Міністрів України Державна податкова інспекція у Шевченківському районі Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві є територіальним органом Державної фіскальної служби України. Таким чином стаття 200.12 Податкового кодексу України стосується безпосередньо відповідача у справі. А посилання податкового органу на те, що у нього відсутні функції та повноваження щодо виконання рішень судів першої та апеляційної інстанції та виконавчого листа від 25 травня 2017 року є необґрунтованим.

Виходячи з вищевикладеного, суд визнає, що суд апеляційної інстанції не допустив неправильного застосування норм матеріального права чи порушень норм процесуального права при ухваленні судового рішення, внаслідок чого, касаційна скарга залишається без задоволення, а рішення суду апеляційної інстанції без змін.

Керуючись статтями 341, 343, 349, 350, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Шевченківському районі Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві залишити без задоволення.

Ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 07 вересня 2017 року у справі №826/4232/16 залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                                                 Р.Ф.Ханова

Судді                                                                                           І.А.Васильєва

                                                                                          С.С.Пасічник