Верховний
Суд

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 березня 2018 року 
м. Київ

справа №  916/396/17 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Дроботової Т.Б. - головуючого, Пількова К.М., Чумака Ю.Я.,

здійснив перегляд в порядку письмового провадження постанови Одеського апеляційного господарського суду від 08.06.2017 (судді: Разюк Г.П., Діброва Г.І., Принцевська Н.М.) і рішення Господарського суду Одеської області від 11.04.2017 (суддя Рога Н.В.) у справі № 916/396/17

за касаційною скаргою Комунального підприємства "Малиновський ринок"

за позовом Комунального підприємства "Малиновський ринок"

до Фізичної особи-підприємця Немчінова Віталія Вікторовича

про стягнення 3 434,42 грн,

В С Т А Н О В И В:
У лютому 2017 року Комунальне підприємство "Малиновський ринок" (далі - КП "Малиновський ринок") звернулося до Господарського суду Одеської області з позовом до Фізичної особи-підприємця Немчінова В.В. (далі - ФОП Немчінов В.В.) про стягнення 3 366,56 грн боргу, 8,46 грн - 3 % річних та 59,40 грн інфляційних втрат на підставі статей 525, 625 Цивільного кодексу України.
Позовні вимоги обґрунтовано неналежним виконанням відповідачем своїх зобов'язань за договором про надання послуг з організації ринкової торгівлі від 16.02.2015 № 2231/Ш-5Б (далі - договір від 16.02.2015) у частині повного та вчасного проведення розрахунків за надані послуги за період із 01.05.2015 по 31.08.2016.
У відзиві відповідач проти позову заперечив, посилаючись на те, що 24.04.2015 між ним і КП „Малиновський ринок" було укладено додаткову угоду до договору від 16.02.2015 про розірвання цього договору з 01.05.2015. При цьому, відповідно до пункту 2 зазначеної угоди сторони не мають одна до одної жодних вимог, у тому числі і фінансових; угода набрала чинності з дати її підписання. 
Рішенням Господарського суду Одеської області від 11.04.2017 в позові відмовлено.
Мотивуючи судове рішення, місцевий господарський суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову, оскільки договір від 16.02.2015, який визначений підставою позову, згідно з угодою від 24.04.2015 був розірваний сторонами з 01.05.2015; доказів виконання сторонами цього договору (надання послуг за ним) після 01.05.2015, тобто з 01.05.2015 по 31.08.2016 (спірний період), позивачем не надано.
Постановою Одеського апеляційного господарського суду від 08.06.2017 рішення Господарського суду Одеської області від 11.04.2017 залишено без змін із тих же підстав, а апеляційну скаргу КП „Малиновський ринок" - без задоволення. 
КП „Малиновський ринок", не погоджуючись з ухваленими у справі судовими рішеннями, подало касаційну скаргу на постанову Одеського апеляційного господарського суду від 08.06.2017 і рішення Господарського суду Одеської області від 11.04.2017, в якій просить скасувати  зазначені судові рішення та задовольнити позов.
Підставами для скасування судових рішень позивач зазначає порушення норм матеріального і процесуального права, а саме: статей 203, 525, 526, 654, 902 Цивільного кодексу України, статті 188 Господарського кодексу України, статей 4^2, 4^3, 11, 34 Господарського процесуального кодексу України у редакції, чинній до 15.12.2017. Скаржник посилається на те, що угода про розірвання договору від 16.02.2015 не відповідає формі договору і є недійсною. Він вважає, що судами невірно установлено обставини справи та оцінено зібрані у справі докази.
Переглянувши оскаржені у справі постанову та рішення, дослідивши наведені у касаційній скарзі доводи, перевіривши наявні матеріали справи щодо правильності застосування господарськими судами норм матеріального і процесуального права, колегія суддів вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
Викладені у касаційній скарзі аргументи позивача не можуть бути підставами для скасування оскаржуваних у справі судових рішень, оскільки вони суперечать дійсним обставинам справи та приписам чинного законодавства, не спростовують обґрунтованих висновків судів, фактично зводяться до переоцінки обставин, належно та повно встановлених судами, виходячи із такого.
Довід скаржника щодо неналежного оформлення угоди про розірвання договору колегією суддів визнаються неспроможним, оскільки йому надавалася оцінка господарськими судами, як то передбачалося статтею 43 Господарського процесуального кодексу України, у редакції, чинній до 15.12.2017, і цей довід був відхилений як необґрунтований. Суди установили, що зазначена угода підписана з боку позивача уповноваженою особою, вона не оспорювалася сторонами, недійсною у встановленому законом порядку не визнавалася. При цьому, згідно зі статтею   204 Цивільного кодексу України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
Окрім того, колегія зазначає, що наведені скаржником у поданій касаційній скарзі доводи стосуються оцінки доказів у справі, однак повторна оцінка доказів, на підставі яких господарські суди дійшли висновків про встановлення тих чи інших обставин справи за приписами статті 300 Господарського процесуального кодексу України не належить до компетенції суду касаційної інстанції.
Колегія суддів зазначає, що оскаржені у справі судові рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому вони підлягають залишенню без змін із таких підстав.
Відмовляючи у задоволенні позову, місцевий господарський суд, з яким погодився і суд апеляційної інстанції, дійшов висновку про необґрунтованість і недоведеність позовних вимог.
Господарські суди попередніх інстанцій установили, що 16.02.2015 між КП "Малиновський ринок" та ФОП Немчіновим В.В. було укладено договір про надання послуг по організації ринкової торгівлі №2231/Ш-5Б, за умовами якого підприємство надає підприємцю послуги, направлені на організацію ринкової торгівлі на території ринку, а підприємець зобов'язується здійснювати оплату наданих послуг згідно з умовами цього договору.
Відповідно до пункту 3.1 договору КП „Малиновський ринок" зобов'язалося надати підприємцю торгове місце   №Ш-5Б для розміщення   тимчасової споруди - стіл-лоток, площею 3,63 кв.м, з метою здійснення   підприємницької діяльності; надавати послуги з утримання торгового місця для розміщення тимчасової споруди; забезпечити охорону території ринку; забезпечити охорону тимчасової споруди; здійснювати прибирання території ринку; виконувати роботи з благоустрою території ринку, місць загального користування; організовувати ринкову торгівлю; створювати сприятливі умови для здійснення підприємцями   підприємницької діяльності   на території ринку.
 За умовами розділу 5 договору   надані позивачем послуги оплачуються за тарифами, що встановлені   рішенням виконавчого комітету Одеської міської ради від 14.09.2005 №529. Загальна вартість послуг становить 216,66 грн (з ПДВ).   Оплата послуг здійснюється відповідачем у вигляді авансового платежу у строк до 01 числа   наступного місяця шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок підприємства.       
У розділі 7 договору визначено, що строк його дії - з 01.02.2015 до 30.09.2015. За закінченням строку дії цього договору, за відсутністю заперечень сторін, його дія   пролонгується на один рік на тих самих умовах. Договір може бути розірваний сторонами, якщо підприємець завчасно   у письмовій формі   повідомить підприємство   про намір розірвати договір та сторони укладуть   відповідну угоду про дострокове розірвання.
У подальшому, як було установлено судами та підтверджено матеріалами справи, 24.04.2015 ФОП Немчінов В.В. і КП „Малиновський ринок" уклали угоду до договору №2231/Ш-5Б від 16.02.2015, згідно з якою сторони дійшли згоди щодо розірвання зазначеного договору з 01.05.2015. У пункті 2 цієї угоди визначено, що сторони не мають одна до одної жодних вимог, в тому числі і фінансових. Угода набрала чинності з дати її підписання.
Згідно зі статтею 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Відповідно до статті 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість сторін, спрямована на встановлення,   зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.
Згідно зі статтею 627 Цивільного кодексу України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
За приписами статті 629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим   для виконання сторонами.
Як уже зазначалося, позивач просив стягнути з відповідача заборгованість за договором від 16.02.2015 за період з 01.05.2015 по 30.08.2016.

Господарські суди попередніх інстанцій, дослідивши обставини справи та зібрані у справі докази, встановили, що договір від 16.02.2015, який визначений підставою позову, було розірвано сторонами з 01.05.2015 згідно з угодою від 24.04.2015 до цього договору, а отже спірний договір не діяв у спірному періоді (з 01.05.2015 по 30.08.2016). Водночас, надавши оцінку зазначеній угоді, суди з'ясували, що вона відповідає вимогам статті 203 Цивільного кодексу України; не була оспорена сторонами або визнана недійсною у встановленому законом порядку.

Разом із тим, господарські суди попередніх інстанцій не встановили факту надання позивачем послуг за зазначеним договором у спірному періоді, а відтак і наявність заборгованості у відповідача за цим договором у зазначеному періоді, та дійшли обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову.

Згідно зі статтею 300 Господарського процесуального кодексу України переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права. Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.
Враховуючи наведені приписи законодавства та обставини встановлені господарськими судами попередніх інстанцій, колегія суддів зазначає, що оскаржені судові рішення у справі ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права і підстав для їх скасування немає.
Оскільки підстави для скасування судових рішень та задоволення касаційної скарги скаржника відсутні, то судовий збір за подачу касаційної скарги покладається на скаржника.
Керуючись статтями 300, 301, 308, 309, 314, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу Комунального підприємства "Малиновський ринок" залишити без задоволення.

Постанову Одеського апеляційного господарського суду від 08.06.2017 і рішення Господарського суду Одеської області від 11.04.2017 у справі № 916/396/17 залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                                                                Т.Б.Дроботова

Судді:                                                                                                    К.М.Пільков

                                                                                                       Ю.Я.Чумак