Постанова
Іменем України
 
28 березня 2018 року 
м. Київ
 
справа № 686/23697/15-ц
 
провадження № 61-6040зпв18
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Луспеника Д. Д. (суддя-доповідач),
суддів: Гулька Б. І., Синельникова Є. В., Хопти С. Ф., Черняк Ю. В.,
 
учасники справи:
позивач - товариство з обмеженою відповідальністю «ПОРШЕ ЛІЗИНГ УКРАЇНА»,
представник позивача - КостенкоМарина Ігорівна,
відповідач - ОСОБА_2, 
 
розглянув у порядку письмового провадження заяву товариства з обмеженою відповідальністю «ПОРШЕ ЛІЗИНГ УКРАЇНА»про перегляд рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області у складі судді Заворотної О. Л. від 26 травня 2016 року, ухвали апеляційного суду Хмельницької області у складі колегії суддів: Гринчука Р. С., Костенка А. М., Купельського А. В., від 26 липня 2016 року та ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі колегії суддів: Кадєтової О. В., Кузнєцова В. О., Мостової Г. О.,                  від 04 жовтня 2017 року
 
ВСТАНОВИВ:
 
У грудні 2015 року товариство з обмеженою відповідальністю «ПОРШЕ ЛІЗИНГ УКРАЇНА» (далі - ТОВ «ПОРШЕ ЛІЗИНГ УКРАЇНА») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором фінансового лізингу та збитків.
 
Позовна заява мотивована тим, що 12 березня 2012 року між ТОВ «ПОРШЕ ЛІЗИНГ УКРАЇНА» таОСОБА_2 укладено договір фінансового лізингу, за умовами якого товариство зобов'язалось передати у розпорядження ОСОБА_2 автомобіль VW Polo Sedan 1,6 І benzin, 2012 року випуску, а відповідач зобов'язався сплати лізингові платежі відповідно до графіку покриття витрат та виплати лізингових платежів, придбати зазначений автомобіль за купівельною ціною, визначеною товариством.
ТОВ «ПОРШЕ ЛІЗИНГ УКРАЇНА» свої зобов'язання виконало і передало відповідачу вказаний автомобіль.
ОСОБА_2 належним чином договірних зобов'язань не виконувала, не сплатила щомісячні платежі, починаючи з березня 2014 року, а з серпня 2014 року взагалі припинила виконувати свої зобов'язання за договором, у зв'язку чим 02 червня 2015 року дію договору фінансового лізингу припинено на підставі пункту 12.13. договору.
Перед припиненням договору товариство надіслало відповідачу нагадування з вимогою про сплату заборгованості, повернення автомобіля і повідомлення про відмову від договору, однак вимоги виконані не були.
Посилаючись на припинення дії договору, ТОВ «ПОРШЕ ЛІЗИНГ УКРАЇНА»просило суд стягнути з відповідача на його користь 105 743,43 грн, з яких: 60 629,36 грн - плата за фактичний час користування об'єктом лізингу;               19 230,71 грн - збитки, завдані у зв'язку з відновленням порушеного права, як власника об'єкту лізингу; 25 883,36 грн - упущена вигода. 
 
У квітні 2016 року ОСОБА_2 звернулася до суду із зустрічним позовом до TOB «ПОРШЕ ЛІЗИНГ УКРАЇНА» про визнання договору фінансового лізингу недійсним. 
 
Зустрічна позовна заява мотивована тим, що договір лізингу транспортного засобу повинен відповідати вимогам статті 808 ЦК України, має укладатись особою, яка має відповідні дозвільні документи для надання фінансових послуг, а сам договір за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню. Крім того, відповідно до пункту 4 частини першої статті 34 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» діяльність з надання будь-яких фінансових послуг, що передбачають пряме або опосередковане залучення фінансових активів від фізичних осіб може здійснюватись лише фінансовими установами після отримання відповідної ліцензії. Проте у ТОВ «ПОРШЕ ЛІЗИНГ УКРАЇНА» відсутня ліцензія для здійснення фінансових послуг щодо залучення фінансових активів від фізичних осіб, що свідчить про відсутність такого дозволу (ліцензії), що суперечить вимогам законодавства.
Ураховуючи викладене, ОСОБА_2 просила суд визнати договір про фінансовий лізинг від 12 березня 2012 року недійсним.
 
Ухвалою Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області             від 18 квітня 2016 року зустрічну позовну заяву прийнято до розгляду з первісним позовом.
 
Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області                від 26 травня 2016 року у задоволенні позову TOB «ПОРШЕ ЛІЗИНГ УКРАЇНА» відмовлено. Зустрічний позов ОСОБА_2 задоволено.
Визнано договір про фінансовий лізинг, укладений 12 березня 2012 року між ТОВ «Порше Лізинг Україна» та ОСОБА_2, недійсним. 
Вирішено питання про розподіл судових витрат.
 
Ухвалою апеляційного суду Хмельницької області від 26 липня 2016 року апеляційну скаргу TOB «ПОРШЕ ЛІЗИНГ УКРАЇНА» відхилено. 
Рішення Хмельницького міськрайонного суду від 26 травня 2016 року залишено без змін.
 
Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 04 жовтня 2017 року касаційну скаргу TOB «ПОРШЕ ЛІЗИНГ УКРАЇНА» відхилено. 
Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області                від 26 травня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Хмельницької області від 26 липня 2016 року залишено без змін.
 
У грудні 2017 року TOB «ПОРШЕ ЛІЗИНГ УКРАЇНА»подало до Верховного Суду України заяву про перегляд рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 26 травня 2016 року, ухвали апеляційного суду Хмельницької області від 26 липня 2016 року та ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ                 від 04 жовтня 2017 року, в якій просить скасувати зазначені судові рішення та ухвалити нове рішення про задоволення його позову та відмову у задоволенні зустрічного позову з передбачених пунктом 1 частини першої статті 355 ЦПК України 2004 року підстав, а саме неоднакового застосування судом касаційної інстанції норм частини другої статті 799, частини другої статті 806 ЦК України, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах.
 
На обґрунтування заяви TOB «ПОРШЕ ЛІЗИНГ УКРАЇНА»надало копії ухвали Верховного Суду України від 14 липня 2010 року № 6-24070св09 та ухвал Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ: від 28 травня 2014 року № 6-15962св14, від 02 липня 2014 року               № 6-19893св14, від 01 жовтня 2014 року № 6-17593св14, від 11 грудня                2014 року № 6-32121св14, від 11 березня 2015 року № м6-5285св15,                        від 18 березня 2015 року № 6-45654св14, від 14 травня 2015 року                          № 6-5314св15, від 10 червня 2015 року № 6-1620св15, від 03 липня 2015 року № 6-21156ск15, від 03 серпня 2015 року № 6-24929ск15, від 11 вересня            2015 року № 6-25875ск15, від 24 вересня 2015 року № 6-20913св15,                   від 21 жовтня 2015 року № 6-15502св14, від 28 жовтня 2015 року                             № 6-24072св15, від 10 грудня 2015 року № 6-30443ск15.  
 
15 лютого 2018 року справа надійшла до Верховного Суду.
 
Відповідно до пункту 1 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» заяви про перегляд судових рішень Верховним Судом України у цивільних справах, які подані та розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку колегією у складі трьох або більшої непарної кількості суддів за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. Такі заяви розглядаються без повідомлення та виклику учасників справи, за винятком випадку, коли суд з огляду на обставини справи ухвалить рішення про інше.
 
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
 
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши наведені в заяві TOB «ПОРШЕ ЛІЗИНГ УКРАЇНА»доводи, колегія суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшла висновку про те, що заява не підлягає задоволенню.
 
За положеннями пункту 1 частини першої статті 355 ЦПК України 2004 року підставами для подання заяви про перегляд судових рішень у цивільних справах є неоднакове застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах. 
 
Згідно з частиною першою статті 360-5 ЦПК України 2004 року Верховний Суд України відмовляє у задоволенні заяви, якщо обставини, які стали підставою для перегляду справи, не підтвердилися, або норми права у рішенні, про перегляд якого подана заява, були застосовані правильно.
У справі, яка переглядається, судом установлено, що 12 березня 2012 року між TOB «ПОРШЕ ЛІЗИНГ УКРАЇНА» та ОСОБА_2 укладено договір фінансового лізингу, за умовами якого товариство зобов'язалось передати у розпорядження ОСОБА_2 автомобіль VWPolo Sedan1,6 І benzin,              2012 року випуску, вартістю 14 150 дол. США, а відповідач зобов'язався у строк 60 місяців сплатити лізингові платежі відповідно до графіку покриття витрат та виплати лізингових платежів (плану відшкодування), придбати зазначений автомобіль за купівельною ціною, визначеною позивачем.
У зв'язку з неналежним виконанням ОСОБА_2 договірних зобов'язань, товариством їй було нараховано 105 743,43 грн, з яких:                       60 629,36 грн - плата за фактичний час користування об'єктом лізингу;               19 230,71 грн - збитки, завдані узв'язку з відновленням порушеного права, як власнику об'єкту лізингу; 25 883,36 грн - упущена вигода.
4 вересня 2015 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу вчинено виконавчий напис про повернення об'єкту фінансового лізингу. 
11 вересня 2015 року державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Бучанського міського управління юстиції Київської області винесено постанову про відкриття виконавчого провадження. 
 
Відмовляючи у задоволенні позову TOB «ПОРШЕ ЛІЗИНГ УКРАЇНА» та задовольняючи зустрічний позов ОСОБА_2, суд першої інстанції,з висновками якого погодився апеляційний суд і суд касаційної інстанції, виходив із того, що при укладенні спірного договору фінансового лізингу допущено порушення частини першої статті 220, статті 799 ЦК України, оскільки не було дотримано обов'язкової нотаріальної форми договору, що свідчить про його нікчемність. 
 
Натомість у судових рішеннях, на які посилається заявник як на приклад неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, суд касаційної інстанції дійшов висновку про те, що договір фінансового лізингу, предметом якого є транспортний засіб, має бути викладено у простій письмовій формі та не підлягає обов'язковому нотаріальному посвідченню. 
 
Отже, зі змісту наведених судових рішень суду касаційної інстанції та судових рішень, про перегляд яких подано заяву, вбачається неоднакове застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах.
 
Разом з тим, вирішуючи питання про усунення розбіжностей у застосуванні судом касаційної інстанції норм матеріального права у подібних правовідносинах, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду виходить з такого.
 
Відповідно до частини другої статті 806 ЦК України до договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. До відносин, пов'язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом.
 
Також, виходячи з аналізу норм чинного законодавства за своєю правовою природою є змішаним договором та містить елементи договору оренди (найму) та договору купівлі-продажу транспортного засобу, що випливає зі змісту договору відповідно до статті 628 ЦК України. 
 
Згідно з статтею 799 ЦК України договір найму транспортного засобу укладається у письмовій формі; договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню. 
 
Відповідно до частини першої статті 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. 
 
Зазначена правова позиція висловлена в постановах Верховного Суду України: від 16 грудня 2015 року № 6-2766цс15, від 19 жовтня 2016 року у справі № 6-1551цс16, від 18 січня 2017 року № 6-648цс16.
 
Таким чином, у справі, яка переглядається, положення норм ЦК України застосовано правильно, рішення судів у справі, яка переглядається, є законними, а тому в задоволенні заяви необхідно відмовити. 
Керуючись пунктом 1 частини першої статті 355, пунктом 2 частини першої статті 360-3, частиною першою статті  360-5 ЦПК України, пунктом 1 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України                               від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів»,Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:
У задоволенні заяви товариства з обмеженою відповідальністю «ПОРШЕ ЛІЗИНГ УКРАЇНА» про перегляд рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 26 травня 2016 року, ухвали апеляційного суду Хмельницької області від 26 липня 2016 року та ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 04 жовтня 2017 року відмовити.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Головуючий                                                                                  Д. Д. Луспеник 
Судді:                                                                                             Б. І. Гулько
                                                                                                     Є.В. Синельников
                                                                                                     С.Ф. Хопта
                                                                                                     Ю.В. Черняк