ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 квітня 2018 року 
м. Київ

Справа №  909/1085/16 
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Дроботової Т.Б. - головуючого, Пількова К.М., Чумака Ю.Я.,

здійснив перегляд у порядку письмового провадження ухвали Львівського апеляційного господарського суду від 04.12.2017 (судді: Дубник О.П., Хабіб М.І., Юрченко Я.О.)  
за касаційною скаргою Івано-Франківської міської ради у справі № 909/1085/16
за позовом Приватного підприємства "Вамбуд"
до Івано-Франківської міської ради
про визнання права користування земельною ділянкою та усунення перешкод у користуванні об'єктом незавершеного будівництва шляхом укладення договору оренди земельної ділянки у редакції, запропонованій позивачем,
В С Т А Н О В И В:
У грудні 2016 року Приватне підприємство "Вамбуд" (далі - ПП "Вамбуд") звернулося до Господарського суду Івано-Франківської області з позовом до Івано-Франківської міської ради про визнання за ПП "Вамбуд" права користування земельною ділянкою загальною площею 1,8882 га, розташованою в м. Івано-Франківську по вул. Ленкавського, 17 Г, для будівництва спортивно-відпочинкового комплексу з готелем, кадастровий номер земельної ділянки 2610100000:24:001:0097, цільове призначення - для будівництва та обслуговування інших будівель громадської забудови; категорія земель - землі житлової та громадської забудови, строком на 3 роки зі сплатою орендної плати за земельну ділянку на рік 3 % від нормативної грошової оцінки цієї земельної ділянки, що на дату підписання становить 193 936,00 грн; усунення перешкод у користуванні об'єктом незавершеного будівництва спортивно-відпочинкового комплексу з готелем, розташованого за адресою: м. Івано-Франківськ, вул. Ленкавського, 17 Г, на земельній ділянці загальною площею 1,8882 га, шляхом зобов'язання відповідача укласти із ПП "Вамбуд" договір оренди земельної ділянки у редакції, запропонованій позивачем, на підставі статей 120, 125, 126 Земельного кодексу України та статті 377 Цивільного кодексу України.
Справа господарськими судами розглядалася неодноразово. 
Рішенням Господарського суду Івано-Франківської  області від 11.10.2017 (суддя Деделюк Б.В.) позов задоволено частково. 
Ухвалою Львівського апеляційного господарського суду від 02.11.2017 апеляційну скаргу Івано-Франківської міської ради повернуто на підставі пункту 3 частини 1 статті 97 Господарського процесуального кодексу України у редакції, чинній до 15.12.2017, у зв'язку з ненаданням скаржником доказів сплати судового збору у встановленому порядку та розмірі. Відмовлено Івано-Франківській міській раді у задоволенні клопотання про відстрочення сплати судового збору через його недоведеність і необґрунтованість.
Ухвалою Львівського апеляційного господарського суду від 04.12.2017 апеляційну скаргу Івано-Франківської міської ради повернуто на підставі пункту 4 частини 1 статті 97 Господарського процесуального кодексу України у редакції, чинній до 15.12.2017, у зв'язку з тим, що скаргу подано після закінчення строку, встановленого для її подання, та без клопотання про поновлення цього строку.
Івано-Франківська міська рада, не погоджуючись із постановленою у справі ухвалою Львівського апеляційного господарського суду від 04.12.2017, подала касаційну скаргу на зазначену ухвалу, в якій просить її скасувати, а справу передати до Львівського апеляційного господарського суду для здійснення апеляційного провадження.
Підставами для скасування оскарженої ухвали скаржник вважає порушення  судом норм процесуального права, а саме статті 97 Господарського процесуального кодексу України у редакції, чинній до 15.12.2017, посилаючись на порушення права доступу до суду та зазначаючи про те, що при зверненні з апеляційною скаргою від 16.11.2017 № 817/11.1-06/14в Івано-Франківська міська рада подала клопотання про відновлення строку на звернення з апеляційною скаргою, яке, як стверджує скаржник, було йому повернуто судом разом з апеляційною скаргою, про що виконкомом Івано-Франківської міської ради складено відповідний акт від 08.12.2017.
У відзиві на касаційну скаргу ПП "Вамбуд" просило залишити без змін оскаржену ухвалу суду апеляційної інстанції як законну та обґрунтовану, а касаційну скаргу - без задоволення, посилаючись, зокрема, на те, що право на доступ до суду не є абсолютним, а Івано-Франківська міська рада не дотрималася вимог процесуального законодавства при зверненні з апеляційною скаргою.
Переглянувши оскаржену у справі ухвалу, дослідивши наведені у касаційній скарзі доводи, перевіривши наявні матеріали справи щодо правильності застосування апеляційним господарським судом норм процесуального права, колегія суддів вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
Викладені у касаційній скарзі доводи скаржника не можуть бути підставою для скасування оскаржуваної у справі ухвали суду апеляційної інстанції, оскільки вони не ґрунтуються на нормах процесуального права та не спростовують аргументованих висновків суду апеляційної інстанції, з огляду на таке. 
Відповідно до статті 93 Господарського процесуального кодексу України у редакції, чинній до 15.12.2017, апеляційна скарга подається на рішення місцевого господарського суду протягом десяти днів, а на ухвалу місцевого господарського суду - протягом п'яти днів з дня їх оголошення місцевим господарським судом. У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення, зазначений строк обчислюється з дня підписання рішення, оформленого відповідно до статті 84 цього Кодексу. 
Апеляційний господарський суд постановляє ухвалу про повернення апеляційної скарги у випадках, якщо вона подана після закінчення строків, установлених цією статтею, і суд за заявою особи, яка її подала, не знайде підстав для поновлення строку, та незалежно від поважності причини пропуску цього строку - у разі, якщо апеляційна скарга подана прокурором, органом державної влади, органом місцевого самоврядування після спливу одного року з дня оголошення оскаржуваного судового рішення. Розгляд заяви особи про поновлення строку на подання апеляційної скарги здійснюється одним із суддів колегії суддів апеляційного господарського суду, склад якої визначений при реєстрації справи відповідно до положень частини 4 статті 91 цього Кодексу.
Згідно зі статтею 53 Господарського процесуального кодексу України у редакції, чинній до 15.12.2017, за заявою сторони, прокурора чи з своєї ініціативи господарський суд може визнати причину пропуску встановленого законом процесуального строку поважною і відновити пропущений строк. Про відновлення пропущеного строку зазначається в рішенні, ухвалі чи постанові господарського суду. Про відмову у відновленні пропущеного строку виноситься ухвала. При цьому Господарський процесуальний кодекс України у редакції, чинній до 15.12.2017, не пов'язував право суду відновити пропущений строк з певним переліком обставин, що спричинили пропуск строку.
Отже, у кожному випадку суд, з урахуванням конкретних обставин пропуску строку, оцінює доводи, наведені в обґрунтування клопотання про його відновлення, та робить висновок щодо поважності чи неповажності причин пропуску строку. Клопотання чи заява про відновлення процесуального строку повинні містити роз'яснення причин пропуску і підстави, з яких заявник вважає ці причини поважними. У клопотанні чи заяві має бути наведено докази того, що здійснити відповідні процесуальні дії у визначений строк у заявника не було можливості.
Статтею 97 Господарського процесуального кодексу України у редакції, чинній до 15.12.2017, було передбачено випадки, коли апеляційна скарга не повинна прийматися апеляційним судом до розгляду по суті. Ці випадки є обставинами, пов'язаними з дефектами форми. Перелік таких підстав був вичерпним. Так, відповідно до зазначеної норми Господарського процесуального кодексу України у редакції, чинній до 15.12.2017, апеляційна скарга не приймається до розгляду і повертається апеляційним господарським судом, зокрема, якщо скаргу подано після закінчення строку, встановленого для її подання, без клопотання про поновлення цього строку або таке клопотання відхилено.
Суд апеляційної інстанції установив, що Івано-Франківська міська рада, звертаючись з апеляційною скаргою від 16.11.2017 № 817/11.1-06/14в на рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 11.10.2017, вимог наведених норм процесуального права не дотрималася, клопотання про поновлення пропущеного строку на звернення з апеляційною скаргою не надала.
Згідно з підпунктами 2.1.3, 2.1.5 Інструкції з діловодства в господарських судах України (далі - Інструкція), затвердженої наказом Державної судової адміністрації України від 20.02.2013 № 28, відповідальний працівник апарату суду у день надходження процесуального документа перевіряє цілісність конверта (пакета), відповідність адресування, з дотриманням правил безпеки розкриває конверт (пакет), перевіряє відповідність вкладень опису (наявність додатків до документа).
Конверти (пакети), в яких надходять документи, приєднуються до одержаних документів. У разі одержання документів у пошкодженій упаковці, а також якщо при відкритті конверта (пакета) виявлено відсутність будь-якого документа чи додатка до нього, про це складається акт у двох примірниках, один примірник якого надсилається відправнику, а другий додається до вхідних документів.
Як убачається із матеріалів справи, відділом документального забезпечення канцелярії Господарського суду Івано-Франківської області згідно з вимогами зазначеної Інструкції 17.11.2017 було складено акт № 12290/17 (а.с. 224) про те, що під час розкриття конверта, надісланого Івано-Франківською міською радою, виявлено відсутність документів, зазначених як додатки до апеляційної скарги від 16.11.2017 № 817/11.1-06/14в, зокрема у додатку зазначено клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження, натомість долучено ще один примірник довіреності від 17.08.2017 № 1013/01-20/14в. 
За таких обставин висновок суду апеляційної інстанції про ненадання скаржником під час звернення з апеляційною скаргою від 16.11.2017 клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження ґрунтується на матеріалах справи.
Посилання скаржника на складені ним самим акти про перелік вкладень і відсутність вкладень у конверті (пакеті) від 08.12.2017 (долучені до касаційної скарги) судом касаційної інстанції не може бути взято до уваги, оскільки Інструкція з діловодства в господарських судах України встановлює правила ведення діловодства у Вищому господарському суді України, апеляційних та місцевих господарських судах і регламентує порядок роботи з документами з моменту їх надходження чи створення в суді до знищення в установленому порядку або передачі до державної архівної установи. Викладені в Інструкції правила і рекомендації щодо порядку здійснення діловодних процесів у господарському суді розроблено відповідно до положень Конституції України, законів України, інших нормативно-правових актів, що встановлюють порядок організації та діяльності органів судової влади, а також з урахуванням основних положень державної системи діловодства. Положення Інструкції поширюються на всю службову документацію, що не має таємного характеру, в тому числі створювану за допомогою персональних комп'ютерів. 
Як уже зазначалося, місцевий господарський суд дотримався визначеного цією Інструкцією обов'язкового порядку приймання і реєстрації процесуальних документів.
Колегія суддів зауважує, що у статті 129 Конституції України та статті 4^2 Господарського процесуального кодексу України у редакції, чинній до 15.12.2017, визначено принцип рівності усіх учасників судового процесу перед законом і судом.
Згідно зі статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
У рішеннях Європейського суду з прав людини від 20.05.2010 у справі "Пелевін проти України", від 30.05.2013 у справі "Наталія Михайленко проти України" зазначено, що право на доступ до суду не є абсолютним та може підлягати обмеженням, зокрема щодо умов прийнятності скарг; оскільки право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання державою, регулювання може змінюватися у часі та місці відповідно до потреб і ресурсів суспільства та окремих осіб.
Норми, які регламентують строки подання скарг, безумовно, передбачаються для забезпечення належного здійснення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці норми буде застосовано. У той же час такі норми або їх застосування мають відповідати принципу юридичної визначеності та не перешкоджати сторонам використовувати наявні засоби (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Мушта проти України" від 18.11.2010).
Правова система багатьох країн-членів передбачає можливість продовження строків, якщо для цього є обґрунтовані підстави. Разом із тим якщо строк на ординарне апеляційне оскарження поновлений зі спливом значного періоду часу та за підстав, які не видаються переконливими, таке рішення може порушити принцип юридичної визначеності, так само як і перегляд у порядку нагляду. Суд визнає, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває у межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається наводити підстави. У кожній справі національні суди мають перевіряти, чи підстави для поновлення строків для оскарження виправдовують втручання у принцип res judicata (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Пономарьов проти України", no. 3236/03, від 03.04.2008).
З огляду на викладене, колегія суддів вважає наведені у касаційній скарзі доводи скаржника щодо позбавлення судом апеляційної інстанції його права доступу до правосуддя такими, що не ґрунтуються на приписах чинного законодавства, оскільки, як уже зазначалося, право на доступ до суду не є абсолютним.
Таким чином, ураховуючи наведені норми та практику Європейського суду з прав людини, колегія суддів зазначає, що повертаючи апеляційну скаргу заявникові, апеляційний господарський суд діяв у межах наданих йому процесуальних повноважень, тому підстав для скасування оскаржуваної ухвали та задоволення касаційної скарги не вбачається.   
Оскільки підстав для скасування оскарженої ухвали та задоволення касаційної скарги скаржника немає, судовий збір за подання касаційної скарги слід покласти на скаржника.
Керуючись статтями 300, 301, 308, 309, 314, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд
П О С Т А Н О В И В :
Касаційну скаргу Івано-Франківської міської ради залишити без задоволення.
Ухвалу Львівського апеляційного господарського суду від 04.12.2017 у справі № 909/1085/16 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.
Головуючий                                                                                            Т.Б. Дроботова
Судді:                                                                                                        К.М. Пільков
                                                                                                           Ю.Я. Чумак