ВЕРХОВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
Іменем України
13.03.2018 | Київ | А/9901/66/18 800/503/16
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
судді-доповідача: Гриціва М.І., 
суддів: Берназюка Я.О., Бучик А.Ю., Коваленко Н.В., Мороз Л.Л., 
розглянув у порядку письмового провадження справу за позовом ОСОБА_2 до Вищої ради правосуддя (правонаступник Вищої ради юстиції, далі - ВРП, ВРЮ відповідно) про визнання незаконним та скасування рішення, -
встановив:
29 вересня 2016 року ОСОБА_2 звернувся до Вищого адміністративного суду України як суду першої інстанції з адміністративним позовом про визнання незаконним та скасування рішення ВРЮ від 22 вересня 2016 року № 2884/0/15-16 про притягнення судді Вищого адміністративного суду України ОСОБА_2 до дисциплінарної відповідальності із застосуванням дисциплінарного стягнення у виді догани з позбавленням права на отримання доплат до посадового окладу протягом одного місяця (далі - Оскаржуване рішення).
ОСОБА_2 не погодився з цим рішенням, просить визнати його незаконним та скасувати.
Фактичні обставини у цій справі можна підсумувати і викласти таким чином. З 30 березня 1992 року ОСОБА_2 працював на посаді голови Ємільчинського районного суду Житомирської області.
Указом Президента України від 20 березня 1996 року № 202/96 призначений суддею Житомирського обласного суду.
Постановою Верховної Ради України від 11 грудня 2003 року № 1393-IV обраний на посаду судді Вищого адміністративного суду України безстроково.
01 жовтня 2015 року на адресу ВРЮ надійшла скарга представника ОСОБА_4 - адвоката адвокатської фірми «Петро Бойко та Партнери» ОСОБА_6, а 16 жовтня 2015 року - скарга ОСОБА_7 від 13 жовтня 2015 року щодо порушення правил самовідводу суддею Вищого адміністративного суду України ОСОБА_2 при розгляді заяви ОСОБА_8, ОСОБА_3, ОСОБА_9 про перегляд за нововиявленими обставинами постанови Вищого адміністративного суду України від 12 липня 2012 року у справі за адміністративним позовом Старобезрадичівської сільської ради Обухівського району Київської області до Обухівської районної державної адміністрації Київської області, Управління земельних ресурсів в Обухівському районі Київської області та Обухівського районного відділу Київської регіональної філії ДП «Центр державного земельного кадастру при Державному комітеті України по земельних ресурсах», треті особи - 73 фізичні особи, про визнання протиправними та скасування рішень, державних актів, їх реєстрації, зобов'язання вчинити певні дії.
Так, 17 жовтня 2008 року Старобезрадичівська сільська рада Обухівського району Київської області звернулась до суду з позовом про визнання протиправним розпорядження Обухівської районної державної адміністрації Київської області від 12 травня 2008 року.
Київський окружний адміністративний суд постановою від 08 квітня 2009 року позовні вимоги задовольнив частково: визнав протиправним та скасував розпорядження районної Обухівської районної державної адміністрації Київської області від 12 травня 2008 року. 
Київський апеляційний адміністративний суд постановою від 02 липня 2009 року рішення суду першої інстанції від 08 квітня 2009 року щодо відмови в задоволенні позову скасував, провадження в цій частині позовних вимог припинив.
Вищий адміністративний суд України постановою від 12 липня 2012 року ці судові рішення скасував, в задоволенні позову Старобезрадичівської сільської ради Обухівського району Київської області відмовив.
Скаржники зазначили, що суддя ОСОБА_2 був зацікавлений у результатах розгляду цієї справи, оскільки у червні 2008 року сільською радою йому, в числі інших 160 осіб, було надано дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, і попри це не подав заяву про самовідвід та 02 вересня 2015 року відкрив провадження про перегляд за нововиявленими обставинами постанови Вищого адміністративного суду України від 12 липня 2012 року.
Зазначено у скарзі й про те, що суддя ОСОБА_2 не дотримався вимог частини другої статті 250 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції до 15 грудня 2017 року; далі - КАС), якою передбачено обов'язок судді перевірити заяву на відповідність вимогам статті 248 КАС і лише після цього вирішувати питання про відкриття провадження за нововиявленими обставинами, що також демонструє його зацікавленість у результатах розгляду справи.
На думку заявників, дії судді Вищого адміністративного суду України ОСОБА_2 свідчать про порушення ним присяги судді, використання свого посадового становища в особистих інтересах та підривають авторитет правосуддя в Україні.
Згідно з протоколами автоматизованого розподілу матеріалів між членами ВРЮ від 06 та 16 жовтня 2015 року скарги представника ОСОБА_4 - адвоката адвокатської фірми «Петро Бойко та Партнери» ОСОБА_6 та ОСОБА_7 були передані для проведення перевірки члену ВРЮ Нежурі В.А.
За результатами перевірки член ВРЮ Нежура В.А. 09 березня 2016 року склав висновок, в якому зазначив, що заявлений 05 жовтня 2015 року суддею ОСОБА_2 самовідвід після відкриття 02 вересня 2015 року провадження у справі, але до початку розгляду по суті заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами, вчинений відповідно до приписів статті 30 КАС. Залишаючи заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами без руху, суддя врахував протиріччя між нормами закону, принцип верховенства права, а також намір не створювати перешкоди у доступі заявникам до правосуддя. Крізь призму цих обставин пропонував відмовити у відкритті дисциплінарної справи відносно судді Вищого адміністративного суду України ОСОБА_2
14 червня 2016 року дисциплінарна секція ВРЮ, розглянувши висновок та матеріали перевірки, проведеної членом ВРЮ Нежурою В.А. за скаргами представника ОСОБА_4 - адвоката адвокатської фірми «Петро Бойко та Партнери» ОСОБА_6 та ОСОБА_7, дійшла висновку рекомендувати ВРЮ прийняти рішення про відкриття дисциплінарної справи стосовно судді Вищого адміністративного суду України ОСОБА_2
ВРЮ ухвалою від 20 липня 2016 року № 1540/0/15-16 відкрила дисциплінарну справу стосовно судді Вищого адміністративного суду України ОСОБА_2
22 вересня 2016 року ВРЮ розглянула матеріали дисциплінарної справи, відкриту за скаргами представника ОСОБА_4 - адвоката адвокатської фірми «Петро Бойко та Партнери» ОСОБА_6 та ОСОБА_7, заслухала доповідача - члена ВРЮ Нежуру В.А., врахувала письмові пояснення судді ОСОБА_2, його характеристику і вирішила притягнути суддю Вищого адміністративного суду України ОСОБА_2 до дисциплінарної відповідальності із застосуванням дисциплінарного стягнення у виді догани з позбавленням права на отримання доплат до посадового окладу протягом одного місяця.
Підставами для цього рішення стали висновки ВРЮ, зроблені за результатами зібраних матеріалів, із суті та значення яких було ухвалено рішення про можливість застосувати до судді одне із не найтяжчих дисциплінарних стягнень, а саме у виді догани з позбавленням права на отримання доплат до посадового окладу протягом одного місяця. 
Дисциплінарний проступок, поставлений за провину ОСОБА_2 був кваліфікований за пунктом «д» частини першої статті 92 Закону України від 07 липня 2010 року № 2453-VІ «Про судоустрій і статус суддів» (далі - Закон № 2453-VІ)   -  порушення правил щодо відводу (самовідводу), вчинене внаслідок недбалості. 
Вищий адміністративний суд України постановою від 20 березня 2017 року позов ОСОБА_2 задовольнив, визнав незаконним та скасував Оскаржуване рішення.
ВРП не погодилася з постановою суду і звернулася до Верховного Суду України із заявою про його перегляд з підстави, передбаченої пунктом 4 частини першої статті 237 КАС.
У заяві про перегляд зазначає, що рішення Вищого адміністративного суду України ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права. Посилається на непереконливість пояснень судді ОСОБА_2 про те, що про наявність підстав для самовідводу він дізнався лише після надходження матеріалів справи 29 вересня 2015 року, хоча заява про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами разом із доданим до неї судовим рішенням перебувала у його провадженні протягом п'яти місяців. Вважає вчинення суддею підготовчих процесуальних дій стосовно поданої заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами і факт відкриття провадження за цією заявою, за умови, що він повинен був знати про наявний конфлікт інтересів у цій справі, свідчать про порушення суддею правил самовідводу.
Наголошує, що суддя безпідставно не повернув заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами у зв'язку з пропущенням заявниками строку для усунення недоліків заяви, встановленого ухвалою суду.
Верховний Суд України ухвалою від 3 квітня 2017 відкрив провадження у справі, а ухвалою від 23 травня 2017 року закінчив підготовку та призначив справу до розгляду у порядку письмового провадження. Розгляд справи відкладався для призначення у відкритому судовому засіданні. У подальшому у справі неодноразово оголошувалася перерва.
15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VІІІ «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» (далі - Закон № 2147-VІІІ).
Відповідно до підпункту 1 пункту 1 Перехідних положень КАС у редакції Закону № 2147-VIII заяви про перегляд судових рішень Верховним Судом України в адміністративних справах, які подані та розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного адміністративного суду та розглядаються спочатку колегією у складі трьох або більшої непарної кількості суддів за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. Такі заяви розглядаються без повідомлення та виклику учасників справи, за винятком випадку, коли суд з огляду на обставини справи ухвалить рішення про інше.
На виконання вимог підпункту 7 пункту 1 Перехідних положень КАС справа була передана до Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду згідно з розпорядженням керівника апарату Верховного Суду України від 02 січня 2018 року № 4/0/19-18.
12 січня 2018 року автоматизованою системою документообігу суду дану справу розподілено для розгляду та визначено колегію суддів: суддю-доповідача (головуючого) Гриціва М.І., суддів Берназюка Я.О., Коваленко Н.В., склад якої було збільшено та 23 лютого 2018 року додатково визначено суддів для її розгляду Бучик А.Ю. та Мороз Л.Л.
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного з'ясував зазначені в заяві доводи, дослідив матеріали справи і дійшов висновку про таке.
Вищий адміністративний суд України постанову про задоволення позову обґрунтував встановленими у справі фактичними обставинами, обсяг і правова природа яких, як можна простежити із позиції сторін, ними не оспорюється. Кожна зі сторін наводить своє трактування змісту та юридичного значення цих обставин для вирішення спору, з покликанням на які позивач заперечує подію дисциплінарного проступку, а відповідач притримується протилежної думки.
Обстоюючи свої позиції у спорі, сторони посилаються на однакові норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, але знову ж таки кожна з них крізь призму фактичних обставин цієї справи вкладає своє прикладне праворозуміння.
У цьому спорі суд виходив з таких обставин та міркувань.
Органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених Конституцією України межах відповідно до законів України, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (частина друга статті 6, частина друга статті 19 Конституції України).
Пунктом 9 Розділу І Закону України «Про забезпечення права на справедливий суд», який набрав чинності 28 березня 2015 року, внесено зміни до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» № 2453-VІ від 07 липня 2010 року  (далі - Закон № 2453-VІ). За цими змінами Закон № 2453-VІ викладений у новій редакції.
За частиною першою, другою статті 95 цього Закону дисциплінарне провадження щодо судді передбачає здійснення перевірки даних про наявність підстав для притягнення судді до дисциплінарної відповідальності, вирішення питання про відкриття дисциплінарної справи чи відмову в її відкритті, розгляд дисциплінарної справи і прийняття рішення. За зверненням, яке відповідає встановленим цим Законом вимогам та не підлягає поверненню, членом органу, що здійснює дисциплінарне провадження щодо суддів, проводиться перевірка даних про наявність підстав для відкриття дисциплінарного провадження. Така перевірка проводиться у порядку, встановленому цим Законом.
За пунктом «д» частини першої статті 92 Закону № 2453-VI суддю може бути притягнуто до дисциплінарної відповідальності в порядку дисциплінарного провадження з підстав умисного або внаслідок недбалості порушення правил щодо відводу (самовідводу).
Далі суд зазначив, що в Оскарженому рішенні вказано, що суддя ОСОБА_2 у своїх поясненнях зазначив, що про наявність рішення Старобезрадичівської сільської ради про надання згоди на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки йому не було відомо доти, поки він не ознайомився з матеріалами адміністративної справи, що надійшла до суду 29 вересня 2015 року. Він не вчиняв жодних дій щодо реалізації цього рішення. У додаткових поясненнях повідомив, що підстави для провадження за нововиявленими обставинами визначені статтею 245 КАС, однією з яких є наявність істотних для справи обставин, що не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи. Вирішуючи питання про те, чи є вказана заявниками обставина підставою для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами, він врахував протиріччя між нормами закону, принцип верховенства права, а також намір не створювати перешкоди у доступі заявників до правосуддя. Зважив також, що у разі відсутності нововиявлених обставин у поданій заяві суд вправі залишити її без задоволення відповідно до повноважень суду, визначених у частини першій статті 253 цього Кодексу. Вказав, що під час залишення заяви без руху він не знав і не міг знати про наявність конфлікту інтересів у цій справі, оскільки жоден суддя Вищого адміністративного суду України до участі у справі притягнутий не був, а у матеріалах заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами доказів про прийняття сільською радою рішень на його користь не було. З приводу перебування у його провадженні заяви про перегляд справи за нововиявленими обставинами протягом п'яти місяців ОСОБА_2 повідомив, що у цей період двічі перебував у відпустці.
Підстави для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами передбачені частиною другою статті 245 КАС, в тому числі істотні для справи обставини, що не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи (пункт 1).
Вимоги до заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами, визначені статтею 248 цього Кодексу, а статтею 250 КАС - порядок відкриття провадження за нововиявленими обставинами. Згідно з частиною третьою цієї статті, до заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами, яка не оформлена відповідно до вимог, встановлених статтею 248 цього Кодексу, застосовуються правила статі 108 цього Кодексу.
За статтею 108 КАС у разі, якщо подана заява про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами не оформлена відповідно до вимог статті 248 цього Кодексу, вона залишається без руху, а заявнику надається строк для усунення недоліків і встановлюється строк достатній для їх усунення. У тому разі, якщо недоліки заяви не будуть усунуті, така заява повертається без розгляду.
З викладу наведених процесуальних норм суд, який розглянув спір, висновує, що оскільки Глава 4 Розділу IV КАС не містить вичерпного переліку підстав для відмови у відкритті провадження за нововиявленими обставинами, окрім зазначених у статті 247 цього Кодексу, то у разі виконання заявником усіх вимог до форми і змісту заяви, передбачених статтею 248 КАС, питання її обґрунтованості може бути перевірено лише при розгляді питання по сутті в судовому засіданні.
В аспекті зазначених норм процесуального права, які регулюють порядок відкриття чи відмови у відкритті провадження за нововиявленими обставинами, суд визнав такими, що заслуговують на увагу письмові пояснення ОСОБА_2, в яких він зазначив про те, що при вирішенні цього питання ним були враховані певні протиріччя між нормами закону, дотримання принципу верховенства права та не створення перешкоди у доступі особами до правосуддя.
У відповідь на повідомлення у скаргах, що стали приводом для відкриття дисциплінарного провадження, про особисту зацікавленість ОСОБА_2 у результатах розгляду справи, тому що йому серед інших 160-ти осіб сільська рада надала дозвіл на розробку землеустрою відведення земельної ділянки, внаслідок чого він повинен був подати заяву про самовідвід, але всупереч цьому 02 вересня 2015 року відкрив провадження про перегляд за нововиявленими обставинами постанови Вищого адміністративного суду України від 12 липня 2012 року, суд послався на положення статті 27, частини третьої статті 30, 221, 250, 252 КАС і зазначив, що розгляд заяви про перегляд судового рішення по суті в суді касаційної інстанції починається з доповіді судді-доповідача змісту поданої заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами. У зв'язку з цим констатував, що заявлений 05 жовтня 2015 року суддею ОСОБА_2 самовідвід після відкриття 02 вересня 2015 року провадження у справі, але до початку розгляду по суті заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами, вчинений у відповідності до приписів статті 30 КАС. За частиною третьою цієї статті відвід (самовідвід) повинен бути вмотивований і заявлений до початку судового розгляду адміністративної справи по суті у письмовій формі з обґрунтуванням підстав для відводу. Заяви про відвід (самовідвід), подані після початку розгляду, судом не розглядаються.
Підсумовуючи фактичні обставини справи, колегія суддів дійшла висновку, що ВРЮ, ухвалюючи Оскаржене рішення, не встановила в діях позивача ознак дисциплінарного проступку, передбаченого пунктом «д» частини першої статті 92 Закону № 2453-VI, що у свою чергу свідчить про протиправність притягнення ОСОБА_2 до дисциплінарної відповідальності і дає підстави для скасування Оскарженого рішення.
Суд навів мотиви незгоди і визнав необґрунтованими доводи ВРЮ про те, що здійснення суддею підготовчих процесуальних дій стосовно поданої заяви про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Вищого адміністративного суду України від 12 липня 2012 року і сам факт відкриття провадження за цією заявою свідчать про порушення суддею правил самовідводу, оскільки такі аргументи не випливають із вимог закону.
Повертаючись до доводів заяви ВРП про перегляд оскарженої постанови суду, слід зазначити, що вони не містять обґрунтованих підстав для визнання цієї постанови такою, що ухвалена з істотними порушеннями процесуального права чи внаслідок неправильного застосування норм матеріального права. У цій справі суд визнав, що були підстави для відводу (самовідводу) судді ОСОБА_2 від розгляду конкретної справи, і як тільки очевидно про них стало відомо суддя ОСОБА_2 заявив собі відвід до початку судового розгляду справи, який був задоволений. 
Слушних, переконливих чи об'єктивно спроможних аргументів про порушення правил щодо відводу, в основі якого були умисні чи внаслідок грубої необережності дії позивача, які б давали безсумнівні підстави припустити про розгляд справи небезстороннім чи упередженим складом суду або могли настати наслідки інші подібного вигляду, не встановлено. 
У заяві акцентується увага на несвоєчасності подання заяви про самовідвід, на обізнаності ОСОБА_2 з обставинами, що виключали його участь у розгляді справи за нововиявленими обставинами, і на тому факті, що він об'єктивно міг виявити і заявити про їх існування на стадії відкриття провадження чи невдовзі після цього. 
Справді, за певних обставин названі чинники можуть мати юридичне значення для оцінки конкретних дій. Але за ситуації, що склалася у цій справі, якщо зважити на ініціаторів перегляду постанови, подання заяви про її перегляд після спливу значного проміжку часу від дня ухвалення цієї постанови, відсутність будь-яких відомостей про причетність чи зв'язок судді ОСОБА_2 до прийняття рішення, запропонованого до перегляду, причини і мотиви ухвал про залишення заяви без руху, не спростовані пояснення ОСОБА_2 про обставини затримки прийняттям рішення про відкриття провадження, то таких тверджень явно недостатньо для висновку, що несвоєчасно заявлений ОСОБА_2 самовідвід є умисним чи внаслідок недбалості порушенням правил самовідводу.
Відповідно до частини першої статті 244 КАС в редакції до 15 грудня 2017  року Верховний Суд відмовляє у задоволенні заяви, якщо обставини, які стали підставою для перегляду справи, не підтвердилися або норма права у рішенні, про перегляд якого подана заява, застосована правильно.
Постанова Вищого адміністративного суду від 20 березня 2017 року відповідає вимогам процесуального та матеріального права, а отже, підстав для скасування цього судового рішення немає. 
Судження та міркування заявника не спростовують правильності правових висновків суду, у зв'язку із чим заява не підлягає задоволенню.
Керуючись підпунктами 1, 7 пункту 1 розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VІІІ «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», статтями 31, 33 Кодексу адміністративного судочинства України, статтям 235 - 240 цього Кодексу в попередній редакції, Верховний Суд -
постановив:
У задоволенні заяви Вищої ради правосуддя відмовити.
Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає, крім випадку, встановленого пунктом 3 частини п'ятої статті 361 Кодексу адміністративного судочинства України.
Повне судове рішення складено 15 березня 2018 року.
Суддя-доповідач:                                                                                М.І. Гриців
Судді          :                                                                                          А.Ю. Бучик
                                                                                                    Я.О. Берназюк
                                                                                                    Н.В. Коваленко
                                                                                                    Л.Л. Мороз