Постанова
Іменем України 
22 березня 2018 року
м. Київ
справа № 658/377/16-кк
провадження № 51-721км18
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого                                                   ОСОБА_1 ,
суддів                                                                            ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:
секретаря судового засідання                   ОСОБА_4 ,
прокурора                                                        ОСОБА_5 ,
представника цивільного відповідача    ОСОБА_6 ,
 
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційні скарги засудженого ОСОБА_7 та представника цивільного відповідача ПАТ «Київський страховий дім» ОСОБА_8 на вирок Каховського міськрайонного суду Херсонської області від 10 листопада 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Херсонської області від 30 травня 2017 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12014230190002426, за обвинуваченням
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
 
у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286  КК України.
 
Зміст оскаржуваних судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
 
За вироком Каховського міськрайонного суду Херсонської області від 10 листопада 2015 року ОСОБА_7 засуджено за ч. 1 ст. 286 КК України до покарання у виді обмеження волі строком на 2 роки з позбавленням права керувати транспортними засобами на 1 рік.
На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_7 звільнено від відбування основного покарання з випробуванням, з іспитовим строком 1 рік та покладенням на нього певних обов`язків.
Постановлено стягнути на користь ОСОБА_9 :
-з ПАТ «Київський страховий дім» 5000 грн. на відшкодування моральної шкоди та 1066,24 грн. витрат на лікування;
-з ОСОБА_7 1000 грн. на відшкодування моральної шкоди.
Постановлено стягнути на користь ОСОБА_10 :
-з ПАТ «Київський страховий дім» 49 000 грн. на відшкодування матеріальної шкоди;
-з ОСОБА_7 178 165,89 грн. на відшкодування матеріальної шкоди та 2000 грн. на відшкодування моральної шкоди.
Згідно з вироком суду ОСОБА_7 визнано винним у тому, що він 17.10.2014 року, близько 06-00 год., керуючи автомобілем «ГАЗ-322132», д.н.з.  НОМЕР_1 , з причепом «УВН-810082», д.н.з. НОМЕР_2 , на 113 км автодороги Херсон-Генічеськ, рухаючись зі сторони м. Каховки у напрямку м. Генічеська в районі с. Подівка Каховського району, в порушення вимог п.п. «а» п. 2.3., п. 22.1. та пп. «д» п. 31.4.7. Правил дорожнього руху України, перед виїздом не вжив заходів для забезпечення безпеки дорожнього руху шляхом своєчасного виявлення технічних несправностей причепу, зокрема зіпсованого тягово-зчіпного пристрою тягача та відсутності страхувальних засобів, здійснював перевезення вантажу вагою 1100 кг, що на 350 кг перевищувало максимально допустиме навантаження причепу, в результаті чого останній від`єднався від тягача та виїхав на смугу зустрічного руху, де зіткнувся з зустрічним автомобілем «Mitsubishi Pajero Sport», д.н.з. НОМЕР_3 , під керуванням ОСОБА_9 , якому внаслідок зазначеної дорожньо-транспортної пригоди заподіяні середньої тяжкості тілесні ушкодження.
Ухвалою Апеляційного суду Херсонської області від 30 травня 2017 року вирок залишено без зміни.
 
Вимоги касаційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі засуджений просить судові рішення скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції, посилаючись на істотні порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність. При цьому зазначає, що суд першої інстанції в порушення вимог ст. 22 КПК України відмовив стороні захисту у призначенні автотехнічної експертизи на предмет встановлення відповідності дій водія ОСОБА_9 правилам дорожнього руху, та безпідставно задовольнив позовні вимоги ОСОБА_10 , який не був визнаний потерпілим або цивільним позивачем в зазначеному кримінальному провадженні. Крім того, з вироку суду незрозуміло, яке порушення він допустив – правил безпеки дорожнього руху чи експлуатації транспорту, та не встановлено вид необережності – злочинна самовпевненість чи недбалість. Крім того, вважає, що ухвала апеляційного суду не відповідає вимогам ст. 419 КПК України, оскільки апеляційний суд не виправив допущені судом першої інстанції порушення.
У касаційній скарзі представник цивільного відповідача, посилаючись на істотні порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильне вирішення цивільного позову, просить скасувати вказані судові рішення та призначити новий розгляд у суді першої інстанції. Зазначає, що суди першої та апеляційної інстанції не повідомляли ПАТ «Київський страховий дім» про дату, час та місце судових засідань, не надіслали копії судових рішень, у зв`язку із чим представники цивільного відповідача не знали про розгляд провадження судом, суть пред`явлених до страхової компанії позовних вимог, й, відповідно, позбавлені були можливості захищати інтереси відповідача щодо заявленого цивільного позову, який був вирішений судом першої інстанції неправильно, на що не звернув увагу апеляційний суд.
Позиції інших учасників судового провадження
Від учасників судового провадження заперечень на касаційні скарги не надходило. 
У судовому засіданні прокурор касаційні скарги підтримав повністю, а представник цивільного відповідача підтримала подану касаційну скаргу цивільного відповідача.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали кримінального провадження, наведені у касаційних скаргах доводи, колегія суддів дійшла висновку, що скарга представника цивільного відповідача підлягає задоволенню, а скарга засудженого – частковому задоволенню з таких підстав.
 
Мотиви Суду
Згідно з ч. 1 ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
Як встановлено ч. 1, 2 ст. 438 КПК України підставами для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є лише: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону; неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність; невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого. При вирішенні питання про наявність зазначених у частині першій цієї статті підстав суд касаційної інстанції має керуватися статтями 412-414 цього Кодексу. Можливість скасування судових рішень судів першої і апеляційної інстанцій через невідповідність їх висновків фактичним обставинам кримінального провадження судом касаційної інстанції чинним законом не передбачена.
Зі змісту касаційної скарги засудженого убачається, що він, крім іншого, посилається на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, визначення яких дано у статтях 409 та 410 КПК України, просить доказам по справі дати іншу оцінку, ніж її дали суди першої і апеляційної інстанцій, тоді як перевірка цих обставин до повноважень касаційного суду законом не віднесена. 
Проте, перевіркою матеріалів провадження встановлено, що висновки суду про винність засудженого у вчиненні злочину, за обставин встановлених судом і викладених у вироку, ґрунтуються на зібраних органами досудового розслідування та досліджених у судовому засіданні доказах, які отримали належну оцінку. Вирок суду відповідає вимогам ст. 374 КПК України, є законним та вмотивованим.
Так, судом правильно зроблений висновок на підставі показань самого потерпілого, засудженого ОСОБА_7 та свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_12 про обставини вчинення злочину, які вони давали в судовому засіданні, та які є послідовними і такими, що узгоджуються між собою. Крім того, судом було враховано й інші докази по справі, в тому числі: дані протоколу огляду місця події від 17 жовтня 2015 року з план-схемою до нього; висновком експерта № 120/11.14, відповідно до якого транспортний засіб «Газ-32213» державний номер НОМЕР_1   був у технічно-справному стані. Бортовий причеп «УВН-810082» державний номер НОМЕР_2 від`єднався від буксируючого автомобіля в результаті повного відламу причіпної частини тягово-зчіпного пристрою з причин застосування на автомобілі тягово-зчіпного пристрою від іншого типу автомобілів, яке призначене для буксування причепів повного масою не більше 700 кг, виконання електрозварювальних робіт, що спричинили нагрів та ослаблення металу, а також буксування причепа з повною масою  приблизно 1350 кг, що в два рази перевищує повну допустиму масу причепу «УВН -810082»; висновком експерта № 393-к  від 14 січня 2015 року, згідно з яким потерпілому ОСОБА_9 в результаті вказаної дорожньо-транспортної пригоди, було заподіяно середньої тяжкості тілесні ушкодження.
Зі змісту вироку місцевого суду вбачається, що суд, відповідно до вимог ч. 3 ст. 374 КПК України, у мотивувальній частині вироку виклав формулювання обвинувачення, визнаного доведеним, з достатньою конкретизацією встановив та зазначив місце, час, мотив та спосіб вчинення злочину, його наслідки, зазначив дії і роль засудженого.
Судом об`єктивно, повно і всебічно встановлено обставини кримінального провадження. Вина ОСОБА_7 підтверджується сукупністю зібраних у провадженні доказів, безпосередньо досліджених в судовому засіданні. Оцінка доказів судом проведена згідно з вимогами процесуального законодавства, з наведенням у вироку відповідних висновків щодо належності, допустимості, достовірності доказів та їх достатності для постановлення вироку.
У вироку суду у повній відповідності до вимог ст. 374 КПК України наведено докази, на яких ґрунтується висновок суду про доведеність вини ОСОБА_7 , які досліджені та оцінені із дотриманням положень ст. 94 КПК України. В основу обвинувального вироку покладені виключно ті докази, які не викликають сумнівів у своїй достовірності.
Дії засудженого за ч. 1 ст. 286 КК України кваліфіковано судом правильно.
Переглядаючи справу в апеляційному порядку, апеляційний суд відповідно до вимог ст. 419 КПК України дав належну оцінку викладеним в апеляційній скарзі засудженого доводам щодо невідповідності висновків суду першої інстанції фактичним обставинам провадження і неналежну оцінку доказам, в тому числі і тим на які він послався у касаційній скарзі. При цьому порушень процесуального порядку збирання, дослідження та оцінки наведених судом у вироку доказів апеляційним судом не встановлено.
Що стосується доводів касаційної скарги представника цивільного відповідача про неправильне застосування судом закону при вирішенні цивільного позову заслуговують на увагу.
За змістом, ч. 3 ст. 61 КПК України, цивільний відповідач має права та обов`язки, передбачені цим Кодексом для підозрюваного, обвинуваченого, в частині, що стосуються цивільного позову, а також має право визнавати позов повністю чи частково або заперечувати проти нього. Цивільний відповідач повідомляється про прийняті процесуальні рішення в кримінальному провадженні, що стосуються цивільного позову, та отримує їх копії у випадках та в порядку, встановлених цим Кодексом для інформування та надіслання копій процесуальних рішень підозрюваному, обвинуваченому.
У касаційній скарзі представник цивільного відповідача вказує на те, що суд першої інстанції не повідомив ПАТ «Київський страховий дім» про дату, час та місце судових засідань, не надіслав копію судового рішення, у зв`язку із чим представники цивільного відповідача не знали про розгляд провадження судом, суть пред`явлених до страхової компанії позовних вимог, і про порушення своїх прав на участь у розгляді кримінального провадження.
Як вбачається з матеріалів провадження в ньому наявні повістки про виклик вказаного учасника судового провадження до місцевого суду (т.  1 а.к.п. 156, 165, 188), проте вказані повістки не можуть вважатися належним повідомленнями про дату і час проведення судових засідань, оскільки в них навіть не вказано адресу отримувача. До того ж в матеріалах провадження відсутні будь-які дані, які б підтверджували факт вручення особі повістки про виклик або ознайомлення з її змістом.
В ч. 7 ст. 376 КПК України зазначено, що копія судового рішення не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.
Таким чином, суд першої інстанції повинен був надіслати копію вироку щодо ОСОБА_7 на адресу цивільного відповідача, однак дані, які б підтверджували виконання судом зазначеної вимоги кримінального процесуального закону, в матеріалах кримінального провадження відсутні, а копія вказаного судового рішення направлялась лише обвинуваченому (т. 1 а.к.п. 236).
Отже, представнику цивільного відповідача не було відомо про прийняте судове рішення та він був позбавлений можливості його оскаржити, чим було порушено його право на участь у розгляді кримінального провадження, що є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону.
Крім того, на думку колегії суддів, заслуговують на увагу і доводи касаційної скарги засудженого   ОСОБА_7 в частині  вирішення судом цивільного позову  ОСОБА_10 .
Так, з матеріалів провадження слідує, що захисником ОСОБА_13 в інтересах потерпілого ОСОБА_9 було подано цивільний позов про стягнення з страхової компанії витрати, пов`язані з лікуванням ОСОБА_10 у сумі 1066,24 грн.;  витрат з відшкодування моральної шкоди  у розмірі 5000 грн, та про стягнення з ОСОБА_7 на користь потерпілого витрат з відшкодування моральної шкоди в розмірі 1000 грн. Ставилось питання про стягнення з відповідачів  пропорційно розмірну задоволених вимог витрат з оплати послуг адвоката.  Крім того, ОСОБА_10 було подано цивільний позов до ОСОБА_7 з вимогою стягнення з останнього витрат з відшкодування матеріальної шкоди, пов`язаної із знищенням транспортного засобу, в розмірі 168165,89 грн. та витрат з відшкодування моральної шкоди – 2000 грн., а також до страхової компанії з вимогою стягнення страхового відшкодування шкоди, пов`язаної із фізичним знищенням транспортного засобу на суму 50000 грн. (Т. 1, а .п. 38-40). Вказані позови були задоволені судом в повному обсязі.
Відповідно до вимог ст. 128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової або  моральної шкоди, має право під час кримінального провадження  до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.
В силу вимог статей 347, 348 КПК України,  якщо в кримінальному провадженні  пред`явлено цивільний позов, цивільний позивач або його представник чи законний представник, а в разі їх відсутності - головуючий оголошує короткий виклад позовної заяви, якщо учасники судового провадження не заявили клопотання про її оголошення в повному обсязі та запитує обвинуваченого чи визнає він цивільний позов.
Статтею  22 КПК України встановлено, що кримінальне провадження здійснюється  на основі змагальності, що передбачає самостійне  обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Частиною 3 вказаної статті визначено, що під час кримінального провадження функції державного обвинувачення, захисті та судового розгляду не можуть покладатися на один і той самий орган чи службову особу . Згідно з частиною 6 ст. 22 КПК України суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.
Проте, вказаних вимог закону судом першої інстанції дотримано не було. Так, з журналу судового засідання від 12 травня 2015 року та із звукозапису вказаного судового засідання вбачається, що у ньому було оголошено захисником ОСОБА_13 лише цивільний позов потерпілого ОСОБА_9 . Цивільний позов ОСОБА_10   в судовому засіданні не оголошувався, думка обвинуваченого щодо нього не з`ясовувалася (Т. 1, а .п. 11-116), чим було порушено його право на справедливий судовий розгляд. Крім того, суд, вирішуючи цивільний позов ОСОБА_10 вийшов за межі заявлених ним сум і стягнув більшу суму ніж вказано в цивільному позові останнього.
Вказані порушення відповідно до ст. 412 КПК України є істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили суду ухвалити законне і обґрунтоване рішення в частині вирішення цивільних позовів. На вказані порушення апеляційний суд уваги не звернув, що свідчить про незаконність рішення апеляційної інстанції в цій частині. 
За таких обставин, касаційна скарга представника цивільного відповідача підлягає задоволенню, касаційна скарга засудженого ОСОБА_7 – частковому задоволенню, а вирок місцевого суду та ухвала апеляційного суду у частині вирішення цивільного позову – скасуванню з призначенням нового розгляду в суді першої інстанції в порядку цивільного судочинства, за результатами якого суду слід прийняти законне, обґрунтоване й вмотивоване рішення.
Керуючись статтями 433, 434, 436 КПК України, Суд
ухвалив:
Касаційну скаргупредставника цивільного відповідача ПАТ «Київський страховий дім»  ОСОБА_8 задовольнити.
Касаційну скаргу засудженого ОСОБА_7 задовольнити частково.
Вирок Каховського міськрайонного суду Херсонської області від 10 листопада 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Херсонської області від 30 травня 2017 року щодо ОСОБА_7 в частині вирішення цивільного позову скасувати та призначити новий розгляд в суді першої інстанції в порядку цивільного судочинства.
Постанова остаточна й оскарженню не підлягає.
 
Судді:
 
ОСОБА_1                                     ОСОБА_2                                      ОСОБА_3