Постанова                                                                                                Іменем України
 
11 квітня 2018 р.
м. Київ
справа № 433/402/15
провадження № 51-360км18
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого –                            ОСОБА_1 ,
суддів:                                            ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,                                                          за участю секретаря                                                                                                                           судового засідання                    ОСОБА_4 ,                                                                    прокурора                                     ОСОБА_5 ,                                                                                             засудженого                               ОСОБА_6 (в режимі відеоконференції),                                                  захисника                                    ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції),  
розглянув касаційну скаргу засудженого ОСОБА_6 на вирок Сватівського районного суду Луганської області від 22 червня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Луганської області від 29 вересня 2015 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12014130590000417, за обвинуваченням
ОСОБА_6 ,                  ІНФОРМАЦІЯ_1 ,        уродженця та жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, раніше судимого вироком Троїцького районного суду Луганської області від 09.12.2014 за ч. 3 ст. 185, ст.ст. 75, 104 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки зі звільненням від його відбування з іспитовим строком 1 рік,
у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України.
Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами 
першої та апеляційної інстанцій обставини
Вироком Сватівського районного суду Луганської області від 22 червня 2015 року ОСОБА_6 засуджено за ч. 1 ст. 115 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 14 років.
На підставі ст. 71 КК України ОСОБА_6 призначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 15 років.  
Ухвалено стягнути із ОСОБА_6 на користь держави 540 грн 36 коп. витрат на проведення експертиз.
Ухвалою Апеляційного суду Луганської області від 29 вересня 2015 року зазначений вирок місцевого суду відносно ОСОБА_6 залишено без зміни.
Згідно з вироком суду ОСОБА_6 визнано винним і засуджено за те, що він за обставин, викладених у вироку, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, приблизно о 01.00 год. 31 грудня 2014 року прийшов до кв. АДРЕСА_2 , де проживала раніше йому знайома ОСОБА_8 . Піднявшись на другий поверх до спальної кімнати, засуджений запропонував потерпілій вступити з ним у статевий зв`язок, на що  ОСОБА_8 відмовила, та почала вимагати від нього покинути приміщення будинку. Оскільки ОСОБА_6 ігнорував її вимоги, потерпіла штовхнула його ріками в груди. Після цього засуджений за допомогою спортивно-туристичного розкладного ножа, який він мав при собі, умисно наніс не менш семи ударів ножем у передню частину тулуба потерпілої, котра стояла напроти нього. Після отримання зазначених ударів ножем ОСОБА_8 присіла на диван, а  ОСОБА_6 підійшов до неї та продовжив наносити удари ножем в обличчя, шию та грудну клітку, у тому числі в область розташування життєво важливих органів: легень, серця, селезінки. Намагаючись уникнути ножових поранень, ОСОБА_8 ухилялась у різні боки від ударів ножем, а також захищалась за допомогою рук та ніг. При цьому  ОСОБА_6 , долаючи супротив потерпілої, продовжував умисно наносити їй множинні удари ножем. Від отриманих поранень  ОСОБА_8 померла.
Вимоги касаційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі засуджений ОСОБА_6 зазначає про необхідність перекваліфікації його дій з ч. 1 ст. 115 на ст. 116 КК України, оскільки умисел на вбивство потерпілої у нього виник лише після того, як остання почала його ображати та виштовхувати з кімнати. Крім того, посилається на необхідність призначення йому більш м`якого покарання в межах санкції ч. 1 ст. 115 КК України. 
Позиції учасників судового провадження
Прокурор заперечував проти задоволення касаційної скарги, вважав за необхідне залишити судові рішення відносноОСОБА_6 без зміни.
Засуджений та його захисник підтримали касаційну скаргу.
Мотиви Суду
Висновки суду про доведеність винуватості  ОСОБА_6 у вчиненні злочину, за який його засуджено, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження і підтверджуються детально наведеними у вироку доказами, які суд усебічно, повно та об`єктивно дослідив, правильно оцінив.
Зокрема, винуватість  ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, підтверджується показаннями самого ОСОБА_6 , який у судовому засіданні повідомив, як саме та за яких обставин у стані алкогольного сп`яніння вбив потерпілу, а також показаннями допитаних у судовому засіданні потерпілої ОСОБА_9 , свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 та експерта ОСОБА_15 .
Ці показання повністю узгоджуються між собою, є послідовними й підтверджуються матеріалами кримінального провадження, що були досліджені судом першої інстанції. Зокрема, даними протоколів огляду місця події та трупа, пред`явлення речей для впізнання, слідчого експерименту (під час якого ОСОБА_6 на місці показав, як вчинив злочин), висновків судово-медичних, судово-імунологічних, судово-дактилоскопічної, судово-психіатричної експертиз, тощо.  
Враховуючи викладене, колегія суддів касаційного суду вважає, що винуватість  ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, повністю доведена і його дії кваліфіковані правильно.
Доводи засудженого ОСОБА_6 про те, що умисне вбивство потерпілої він вчинив у стані сильного душевного хвилювання, колегія суддів вважає безпідставними.
Статтею 116 КК України передбачена відповідальність за вчинення умисного вбивства, вчиненого в стані сильного душевного хвилювання, що раптово виникло внаслідок протизаконного насильства, систематичного знущання або тяжкої образи з боку потерпілого.
Жодних даних про те, що ОСОБА_6 перебував у такому стані судом не було встановлено.
Згідно з даними висновку судово-психіатричної експертизи № 6 від 26.01.2015 ОСОБА_6 , як на момент її проведення, так і на момент вчинення інкримінованого йому злочину, міг давати звіт своїм діям та керувати ними, будь-якими психічними захворюваннями не страждав.
Врахувавши зазначене, а також обстановку, в якій було вчинено злочин, спосіб та знаряддя його вчинення, сукупність встановлених обставини подій, які відбулися між засудженим і потерпілою, зокрема те, що умисне вбивство ОСОБА_6 вчинив у стані алкогольного сп`яніння на ґрунті неприязних стосунків, які раптово виникли між ним та ОСОБА_9 (цього не заперечує і сам засуджений), суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що ОСОБА_6 усвідомлював суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачав їх суспільно-небезпечні наслідки у вигляді смерті потерпілої і бажав їх настання.
За таких обставин підстави для перекваліфікації дій ОСОБА_6 з ч. 1 ст. 115 на ст. 116 КК України, про що він зазначає у касаційній скарзі, відсутні.
Доводи засудженого про необхідність призначення йому більш м`якого покарання також не є переконливими.
Відповідно до ст. 65 КК України суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових злочинів.
Призначаючи покарання ОСОБА_6 , суд першої інстанції з достатньою повнотою врахував ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, який є особливо тяжким, спосіб його вчинення (завдав потерпілій 6 проникаючих колото-різаних ран грудної клітки з пошкодженням обох нижніх і правої середньої частки легень, верхівки серця, грудної діафрагми і селезінки, відкритий перелом (розсічення) хрящової частини та 29 непроникаючих різаних та колото-різаних ран обличчя, шиї, тулуба та кінцівок), особу винного, який під час іспитового строку вчинив новий злочин, задовільно характеризується, на обліку в лікарів нарколога та психіатра не перебуває, думку потерпілої, яка вимагала найсуворішого покарання, обставину, яка пом`якшує покарання, – щире каяття, обставини, які обтяжують покарання, – рецидив злочинів, вчинення злочину особою, яка перебувала у стані алкогольного сп`яніння, та дійшов обґрунтованого висновку про необхідність призначення засудженому наближеного до максимального покарання, передбаченого санкцією частини статті, за якою його визнано винним. 
Таке покарання, на думку колегії суддів, є необхідним та достатнім для  виправлення засудженого й попередження вчинення ним нових злочинів.
Також суд правильно призначив  ОСОБА_6 остаточне покарання на підставі ст. 71 КК України.  
Апеляційний суд переглянув це кримінальне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_6  і постановив мотивовану ухвалу, якою визнав вирок суду першої інстанції в частині кваліфікації дій засудженого та призначеного йому покарання законним та обґрунтованим, а саме покарання таким, що повною мірою відповідає вимогам ст. 65 КК України. При цьому доводи, наведені в апеляційній скарзі засудженого, які є аналогічними доводам його касаційної скарги, належним чином перевірялись апеляційним судом та були мотивовано спростовані.
Отже ухвала апеляційного суду є достатньо мотивованою та повною мірою відповідає вимогам ст. 419 КПК України.
Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які були би підставою для скасування або зміни оскаржених судових рішень, в провадженні не встановлено.
Не містить касаційна скарга  ОСОБА_6 і переконливих доводів на обґрунтування невиправданої суворості призначеного йому покарання.
За таких обставин касаційна скарга засудженого  ОСОБА_6 задоволенню не підлягає.
Керуючись ст.ст. 433, 434, 436, 438, 441, 442 КПК України, п. п. 11, 15 розділу XI «Перехідні положення» КПК України та § 3 Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» від 03.10.2017, Верховний Суд 
ухвалив:
Вирок Сватівського районного суду Луганської області від 22 червня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Луганської області від 29 вересня 2015 року відносно ОСОБА_6 залишити без зміни, а його касаційну скаргу - без задоволення.
Постанова набирає законної сили з моменту проголошення, є остаточною і оскарженню не підлягає.
Судді:
 
ОСОБА_1                                ОСОБА_2                                 ОСОБА_3