ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 квітня 2018 року 
м. Київ

Справа №  927/626/17 
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Дроботової Т.Б. - головуючого, Кушніра І.В., Чумака Ю.Я.,
здійснивши розгляд у письмовому провадженні касаційної скарги Сільськогосподарського виробничого кооперативу "Зоря"
на постанову Київського апеляційного господарського суду від 05.10.2017 (судді: Зубець Л.П., Алданова С.О., Мартюк А.І.) і рішення Господарського суду Чернігівської області  від 27.07.2017 (суддя Шморгун В.В.) у справі
за позовом Сільськогосподарського виробничого кооперативу "Зоря"
до Дочірнього підприємства "Коропський сирзавод" Товариства з обмеженою відповідальністю "СиЛ"
про стягнення 286 853,38 грн,
В С Т А Н О В И В :
У липні 2017 року Сільськогосподарський виробничий кооператив "Зоря" (далі - СВК "Зоря") звернувся до Господарського суду Чернігівської області з позовом до Дочірнього підприємства "Коропський сирзавод" Товариства з обмеженою відповідальністю "СиЛ" (далі - ДП "Коропський сирзавод" ТОВ "СиЛ") про стягнення 286 853,38 грн, у тому числі 278 963, 66 грн основного боргу, 6 387,15 грн пені та 1 502,57 грн - 3% річних, на підставі статті 193 Господарського кодексу України, статей 525, 526, 546, 549,  610, 612, 625 Цивільного кодексу України у зв'язку із неналежним виконанням відповідачем зобов'язань за договором від 01.10.2016 № 1/10 щодо повної та своєчасної оплати товару.
Рішенням Господарського суду Чернігівської області від 27.07.2017 (суддя Шморгун В.В.), залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 05.10.2017 (судді: Зубець Л.П., Алданова С.О., Мартюк А.І.) у задоволенні позову відмовлено з посиланням на ненастання строку виконання зобов'язань за договором.
Не погоджуючись із судовими рішеннями, СВК "Зоря" у касаційній скарзі просить скасувати рішення Господарського суду Чернігівської області від 27.07.2017 і постанову Київського апеляційного господарського суду від 05.10.2017 та прийняти нове рішення,  яким позовні вимоги задовольнити повністю, зазначає про помилковість висновку судів щодо відмови у позові у зв'язку із недоведеністю обставин прострочення відповідачем зобов'язання з оплати одержаної згідно з приймальними квитанціями сировини та відсутністю пред'явлення кредитором вимоги про сплату боргу в порядку частини 2 статті 530 Цивільного кодексу України, а також з огляду на залишення поза увагою положень, зокрема, статті 692 цього Кодексу, за змістом якої покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття.
У відзиві на касаційну скаргу ДП "Коропський сирзавод" ТОВ "СиЛ" просить залишити її без задоволення, а судові рішення у справі  - без змін, посилаючись на те, що згідно з пунктом 2.2 договору оплата за сировину проводиться один раз на тиждень і, як правильно було установлено судами, відповідно до цього пункту сторони погодили відтермінування оплати продукції, у зв'язку з чим положення статті 292 Цивільного кодексу України до спірних правовідносин не застосовуються. Отже, суди дійшли правомірного висновку, що строк оплати для відповідача не настав, а вимоги позивача є необґрунтованими.
Переглянувши у порядку письмового провадження оскаржені у справі судові рішення, дослідивши доводи, наведені у касаційній скарзі, перевіривши правильність застосування судами норм матеріального і процесуального права, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.
Як убачається із матеріалів справи та установлено судами, 01.10.2016 між                        ДП "Коропський сирзавод" ТОВ "СиЛ" (заготівельник) і СВК "Зоря" (товаровиробник) було укладено договір № 1/10, за умовами якого  товаровиробник зобов'язався в порядку і на умовах, визначених цим договором, передати у власність заготівельника сільськогосподарську продукцію - молоко коров'яче незбиране, що відповідає ДСТУ 3662-97 "Молоко коров'яче незбиране" вимоги при закупівлі, а заготівельник зобов'язався прийняти та оплатити сировину в порядку, передбаченому цим договором.
У розділі 2 договору визначено ціну та порядок проведення розрахунків, згідно з яким ціна за сировину є договірною і формується залежно від сезонності ринку цін на молоко, кількості та якості молока, за спільною згодою сторін і засвідчується підписанням протоколу погодження цін, який є невід'ємною частиною цього договору.  Оплату за сировину заготівельник проводить один раз на тиждень по жиру та білку. Порядок оплати - з розрахункового рахунка заготівельника. Вид розрахунку - безготівковий. 
Судами попередніх інстанцій установлено, що на виконання умов договору згідно з приймальною квитанцією № КСЗ00005219 з 01.04.2017 по 30.04.2017 СВК "Зоря" поставлено ДП "Коропський сирзавод" ТОВ "СиЛ" сировини на загальну суму 840 774,18 грн. Сальдо на початок місяця становило 873 116, 27 грн, сплачено коштів за попередній місяць - 1 080 000,00 грн. 
Отже, сальдо (заборгованість) ДП "Коропський сирзавод" ТОВ "СиЛ" перед СВК "Зоря" на кінець місяця (періоду) становило 633 890,45 грн (а. с. 11).
Платіжним дорученням від 03.05.2017 № 583 ДП "Коропський сирзавод" ТОВ "СиЛ" перерахувало кошти СВК "Зоря" у розмірі 300 000,00 грн з призначенням платежу - "за молоко зг. дог. № 1/10 від 01.10.2016" (а. с. 12).   
Відповідно до приймальної квитанції № КСЗ00005580 з 01.05.2017 по 05.05.2017           СВК "Зоря" поставлено ДП "Коропський сирзавод" ТОВ "СиЛ" молока на загальну суму 115 073, 21 грн. Сальдо на початок місяця становило 633 890,45 грн, перераховано відповідачем коштів за попередній місяць - 300 000, 00 грн. 
Отже, сальдо (заборгованість) ДП "Коропський сирзавод" ТОВ "СиЛ" перед СВК "Зоря" на кінець місяця (періоду) становило 448 963,66 грн (а. с. 13).
Згідно з платіжними дорученнями від 15.05.2017 № 623 на суму 20 000,00 грн, від 30.05.2017 № 1 на суму 100 000,00 грн, від 01.06.2017 № 777 на суму 50 000, 00 грн ДП "Коропський сирзавод" ТОВ "СиЛ" сплачено СВК "Зоря" кошти у загальному розмірі 170 000,00 грн з призначенням платежу - "за молоко зг. дог. № 1/10 від 01.10.2016"               (а.с. 14-16).
Суд першої інстанції, з яким погодився суд апеляційної інстанції, установив, що               СВК "Зоря" виконав узяті на себе зобов'язання з поставки та передачі товару, а               ДП "Коропський сирзавод" ТОВ "СиЛ", у свою чергу, прийняло цей товар без будь - яких зауважень і здійснило частковий розрахунок за договором від 01.10.2016 № 1/10 у сумі 278 963,66 грн.
Як убачається з матеріалів справи предметом спору є вимога СВК "Зоря" про стягнення з ДП "Коропський сирзавод" ТОВ "СиЛ" заборгованості у розмірі                         278 963, 66 грн, пені у розмірі 6 387,15 грн і 3 % річних у розмірі 1 502,57 грн, на підставі статті 193 Господарського кодексу України, статей 525, 526, 546, 549, 610, 612, 625 Цивільного кодексу України у зв'язку із неналежним виконанням відповідачем зобов'язань за договором від 01.10.2016 № 1/10 щодо повної та своєчасної оплати товару.
Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах  звичайно ставляться.
До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.
Згідно зі статтею 713 Цивільного кодексу України за договором контрактації сільськогосподарської продукції виробник сільськогосподарської продукції зобов'язується виробити визначену договором сільськогосподарську продукцію і передати її у власність заготівельникові (контрактанту) або визначеному ним одержувачеві, а заготівельник зобов'язується прийняти цю продукцію та оплатити її за встановленими цінами відповідно до умов договору. До договору контрактації застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до статті 655 Цивільного кодексу України одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.   
Згідно зі статтею 692 Цивільного кодексу України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.
Зі змісту наведеної норми вбачається, що за загальним правилом обов'язок покупця оплатити товар виникає після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього. Це правило діє, якщо спеціальними правилами або договором купівлі-продажу не встановлено інший строк оплати. 
Отже, обов'язок покупця оплатити товар, зважаючи на приписи статті 692 Цивільного кодексу України, виникає з моменту його прийняття.
Відповідно до частини 1 статті 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).  
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суди виходили із того, що у цьому випадку, оскільки сторонами у пункті 2.2 договору встановлено, що оплата за сировину проводиться один раз на тиждень, тобто не визначено строку, то до спірних правовідносин сторін підлягають застосуванню норми статті 530 Цивільного кодексу України. Зважаючи на те, що позивач не надав доказів на підтвердження пред'явлення вимоги (претензії, листа, рахунка, тощо) про виконання відповідачем зобов'язання з оплати за поставлену позивачем продукцію, строк (термін) виконання грошового зобов'язання не настав і прострочення відповідача зі сплати 278 963,66 грн немає.
Проте посилаючись на положення статті 713 Цивільного кодексу України, якою передбачено застосування до правовідносин сторін за договором контрактації сільськогосподарської продукції загальних положень про купівлю-продаж, суди залишили поза увагою, що загальні положення статті 530 цього Кодексу не може бути застосовано до спірних правовідносин, оскільки термін виконання зобов'язання, що випливає з правовідносин купівлі-продажу, чітко визначено спеціальною нормою права, а саме статті 692 Цивільного кодексу України, відповідно до якої покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього.
Аналогічну правову позицію щодо застосування положень статей 530 і 692 Цивільного кодексу України наведено у постанові Верховного Суду України від 30.09.2014 у справі № 927/1232/13.
За змістом статей 525, 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки (стаття 611 Цивільного кодексу України).
Згідно зі статтею 625 цього Кодексу боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. 
За змістом частин 1, 2  статті 300 Господарського процесуального кодексу України (у редакції, чинній з 15.12.2017, яка діяла на час здійснення касаційного провадження), переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права. Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.
Пунктом 2 частини 1 статті 308 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій повністю або частково і передати справу повністю або частково на новий розгляд, зокрема за встановленою підсудністю або для продовження розгляду.
Згідно з частиною 3 статті 310 цього Кодексу підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази.   
За таких обставин колегія суддів вважає висновок судів першої та апеляційної інстанцій передчасним і таким, що зроблений без дослідження всіх зібраних у справі доказів, тому судові рішення у справі підлягають скасуванню, а справа - передачі на новий розгляд до суду першої інстанції.
Під час нового розгляду суду слід урахувати наведене, надати оцінку правомірності вимог позивача, оцінити всі доводи учасників справи із належним обґрунтуванням прийняття або неприйняття відповідних доводів і доказів, а отже і встановити обставини щодо наявності або, навпаки, відсутності підстав для задоволення позову, виходячи з його предмета та підстав.    
Оскільки у цьому випадку суд касаційної інстанції не змінює та не ухвалює нового рішення, розподіл судових витрат судом касаційної інстанції не здійснюється (частина 14 статті 129 Господарського процесуального кодексу України).
Керуючись статтями 300, 301, пунктом 2 частини 1 статті 308, статтями 314, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд 

П О С Т А Н О В И В :
1. Касаційну скаргу Сільськогосподарського виробничого кооперативу "Зоря" задовольнити частково. 
2. Постанову Київського апеляційного господарського суду від 05.10.2017 і рішення Господарського суду Чернігівської області від 27.07.2017 у справі                № 927/626/17 скасувати, справу передати на новий розгляд до Господарського суду Чернігівської області.
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                                                          Т.Б.  Дроботова

Судді                                                                                                        І.В. Кушнір
                                                                                                                      
                                                                                                                      Ю.Я. Чумак