ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 березня 2018 року
м. Київ

Справа № 2а-3259/11
Провадження № 11-32зва18

Велика Палата Верховного Суду у складі:

судді-доповідача Саприкіної І.В.,
 
суддів Антонюк Н. О., Бакуліної С. В., Британчука В. В., Гудими Д. А., Данішевської В. І., Золотнікова О. С., Кібенко О. Р., Лобойка Л. М., Лященко Н. П., Прокопенка О. Б., Рогач Л. І., Ситнік О. М., Ткачука О. С., Уркевича В. Ю., Яновської О. Г.,
розглянувши в порядку письмового провадження заяву ОСОБА_3 про перегляд за виключними обставинами постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 26 лютого 2013 року (у складі колегії суддів Собківа Я.М., Бабенка К.А., Петрика І.Й.) у справі № 2а-3259/11 за адміністративним позовом ОСОБА_3 до управління праці та соціального захисту населення Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації (далі - Управління), Київського міського центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат (далі - Центр) про визнання неправомірними дій і зобов'язання провести перерахунок та виплату щорічної грошової допомоги на оздоровлення з підстави, визначеної п. 3 ч. 5 ст. 361 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України),
УСТАНОВИЛА:
У квітні 2011 року ОСОБА_3 звернувся до Дніпровського районного суду м. Києва з позовом, у якому просив визнати дії Управління та Центру неправомірними і зобов'язати здійснити перерахунок щорічної грошової допомоги на оздоровлення за період з 1997 по 2010 роки та виплатити таку допомогу за вказаний період у розмірі 4-х мінімальних заробітних плат відповідно до ст. 48 Закону України від 28 лютого 1991 року № 796-ХІІ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (далі - Закон № 796-ХІІ) за виключенням фактично проведених виплат.
На обґрунтування позову ОСОБА_3 зазначав, що він є учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС 1 категорії, інвалідом 3 групи, а тому на підставі ст. 48 Закону № 796-ХІІ має право на отримання щорічної допомоги на оздоровлення в розмірі 4-х мінімальних заробітних плат, однак отримує таку допомогу в розмірі нижчому, ніж це передбачено законом. 
Постановою Дніпровського районного суду м. Києва від 29 червня 2011 року адміністративний позов задоволено частково. Визнано дії Управління та Центру неправомірними й зобов'язано здійснити перерахунок щорічної допомоги на оздоровлення ОСОБА_3 за період з 1997 по 2010 роки відповідно до ст. 48 Закону № 796-ХІІ у розмірі 4-х мінімальних заробітних плат із подальшим нараховуванням та сплатою цієї допомоги. У задоволенні решти вимог відмовлено.
Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції керувався тим, що ОСОБА_3 має право на виплату щорічної допомоги на оздоровлення за період з 1997 по 2010 роки у розмірі, установленому Законом № 796-ХІІ, а не постановами Кабінету Міністрів України від 26 липня 1996 року № 836 «Про компенсаційні виплати особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та від 12 липня 2005 року № 562 «Про щорічну допомогу на оздоровлення громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». 
На виконання постанови Дніпровського районного суду м. Києва від 29 червня 2011 року видано виконавчий лист від 17 липня 2012 року № 2а-3259/11, на виконання якого державним виконавцем відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у м. Києві відкрито виконавчі провадження від 25 липня 2012 року № 33519328, від 24 липня 2012 року № 33519193, від 24 липня 2012 року № 33518980. 
Ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 02 січня 2013 року відкрито апеляційне провадження за скаргами Управління та Центру на постанову Дніпровського районного суду м. Києва від 29 червня 2011 року.
Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 26 лютого 2013 року скасовано постанову Дніпровського районного суду м. Києва від 29 червня 2011 року та частково задоволено позов. Визнано неправомірними дії Управління та Центру і зобов'язано здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_3 щорічної грошової допомоги на оздоровлення за 2010 рік відповідно до ст. 48 Закону № 796-ХІІ у розмірі 4-х мінімальних заробітних плат за виключенням фактично проведених виплат. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Скасовуючи рішення суду першої інстанції та частково задовольняючи позов, Київський апеляційний адміністративний суд керувався тим, що з урахуванням вимог ст. 99 КАС України (у редакції, чинній на момент розгляду справи судами) у суду першої інстанції не було правових підстав для задоволення позову за період з 1997 по 2009 роки. При цьому судовим рішенням було встановлено, що ОСОБА_3 має право на отримання щорічної допомоги на оздоровлення з огляду на розмір мінімальної заробітної плати за 2010 рік.
Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 12 березня 2013 року відмовлено у відкритті касаційного провадження за п. 5 ч. 5 ст. 214 КАС України (у редакції, чинній на час прийняття рішення), оскільки касаційна скарга є необґрунтованою та наведені в ній доводи не вимагають необхідності перевірки матеріалів справи.
ОСОБА_3 подав до Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) заяву № 43277/13 у зв'язку зтривалим невиконанням постанов Дніпровського районного суду м. Києва від 26 червня 2011 року та Київського апеляційного адміністративного суду від 26 лютого 2013 року, тобто на порушення ст. 6, 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція) ст.1 Протоколу №1 до Конвенції.
12 жовтня 2017 року Велика Палата ЄСПЛ ухвалила рішення у справі «Бурмич та інші проти України».
Листом від 12 жовтня 2017 року ЄСПЛ повідомив ОСОБА_3 про рішення у справі «Бурмич та інші проти України», при цьому зазначив про приєднання до вказаної справи поданої ним заяви № 43277/13.
07 листопада 2017 року ОСОБА_3 звернувся до Верховного Суду України із заявою про перегляд постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 26 лютого 2013 року з підстави, визначеної п. 3 ч. 1 ст. 237 КАС України (у редакції, чинній до 15 грудня 2017 року), - установлення міжнародною судовою установою, юрисдикція якої визнана Україною, порушення Україною міжнародних зобов'язань при вирішенні даної справи судом - та просив скасувати зазначене рішення суду апеляційної інстанції. 
Як убачається зі змісту заяви, ОСОБА_3, посилаючись на рішення ЄСПЛ у справі «Бурмич та інші проти України», фактично не погоджується з постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 26 лютого 2013 року з тих підстав, що судом апеляційної інстанції протиправно визнано непропущеним строк подачі апеляційної скарги та прийнято її до розгляду. 
05 січня 2018 року за розпорядженням керівника апарату Верховного Суду України  від 28 грудня 2017 року № 402/0/19-17 «Щодо передачі заяв про перегляд судових рішень до Великої Палати Верховного Суду» на підставі підп. 3, 7 п. 1 розд. VII «Перехідні положення» КАС України в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року №2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» (далі - Закон № 2147-VIII) заяву ОСОБА_3 разом з доданими до неї матеріалами у справі № 2а-3259/11 передано до Великої Палати Верховного Суду.
Ухвалою Великої Палати Верховного Суду від 10 січня 2018 року відкрито провадження за заявою ОСОБА_3 про перегляд судового рішення за виключними обставинами в адміністративній справі №  2а-3259/11 за його позовом до Управління та Центру про визнання неправомірними дій і зобов'язання провести перерахунок та виплату щорічної одноразової грошової допомоги на оздоровлення.
Центр та Управління надіслали до суду відзиви, у яких з викладених у них мотивів просили відмовити в задоволенні заяви ОСОБА_3 про перегляд судового рішення за виключними обставинами. 
Заявник надіслав до суду клопотання про розгляд справи за його відсутності.
Учасники справи, будучи належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, до суду не з'явилися.
За правилами ч. 2 ст. 368 КАС України (у редакції Закону № 2147-VIII) неявка заявника або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає судовому розгляду. 
Згідно із ч. 9 ст. 205 КАС України (у редакції Закону № 2147-VIII) якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з'явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи,ВеликаПалата Верховного Суду дійшла таких висновків.
Відповідно до підп. 3 п. 1 розд. VІІ «Перехідні положення» КАС України (у редакції Закону № 2147-VIII) заява ОСОБА_3 розглядається за правилами перегляду судових рішень у зв'язку з виключними обставинами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.
Згідно з п. 3 ч. 5 ст. 361 КАС України (у редакції Закону № 2147-VIII) підставою для перегляду судових рішень у зв'язку з виключними обставинами є встановлення міжнародною судовою установою, юрисдикція якої визнана Україною, порушення Україною міжнародних зобов'язань при вирішенні цієї справи судом.
Міністерство юстиції України надало копію рішення ЄСПЛ у справі «Бурмич та інші проти України» разом з його автентичним перекладом українською мовою.
12 жовтня 2017 року Велика палата ЄСПЛ ухвалила рішення у справі «Бурмич та інші проти України» (заяви № 46852/13 та ін.), згідно з яким вирішила приєднати до п'яти заяв, зазначених у п. 1 цього рішення, ще 12143 заяви, наведені в додатках І і ІІ до цього рішення, серед яких і заява ОСОБА_3 № 43277/13, вилучити всі 12148 заяв, що стосуються однієї системної проблеми невиконання рішень національних судів в Україні, зі свого реєстру та передати їх Комітету Міністрів Ради Європи з метою подальшого опрацювання в межах заходів загального характеру щодо виконання пілотного рішення у справі «Юрій МиколайовичІванов проти України».
Відповідно до п. 1 ст. 37 Конвенції ЄСПЛ може на будь-якій стадії провадження у справі прийняти рішення про вилучення заяви з реєстру, якщо обставини дають підстави дійти висновку, зокрема, що на будь-якій іншій підставі, установленій ЄСПЛ, подальший розгляд заяви не є виправданим. Проте ЄСПЛ продовжує розгляд заяви, якщо цього вимагає повага до прав людини, гарантованих Конвенцією та протоколами до неї.
Зі змісту рішення у справі «Бурмич та інші проти України» вбачається, що Велика палата ЄСПЛ визнала невиправданим подальший розгляд поданих заяв, вилучила їх з реєстру справ, зазначивши, що порушені заявниками питання стосовно невиконання або тривалого невиконання рішень національних судів уже було вирішено ЄСПЛ у пілотному рішенні від 15 жовтня 2009 року у справі «Юрій Миколайович Іванов проти України» (заява № 40450/04), яким встановлено існування структурної проблеми, що призводить до порушення п. 1 ст. 6, ст. 13 Конвенції та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції і передала їх Комітету Міністрів Ради Європи щоб їх можна було розглядати в межах загальних підходів з виконання згаданого вище пілотного рішення у справі ОСОБА_7.
З огляду на вказане Велика Палата Верховного Суду вважає, що заяву ОСОБА_3 № 43277/13 не було розглянуто ЄСПЛ по суті, оскільки її було виключено з реєстру та передано Комітету Міністрів Ради Європи для розгляду відповідно до зобов'язань України, що випливають з пілотного рішення ЄСПЛ у справі «Юрій Миколайович Іванов проти України», а саме зобов'язань щодо вжиття Україною заходів загального характеру, що виключає можливість застосування заходів індивідуального характеру.
У главі 3 Закону України від 23 лютого 2006 року № 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини» (далі - Закон № 3477-IV) передбачено, що для виконання рішення ЄСПЛ, яким констатовано порушення Україною Конвенції, мають вживатися заходи індивідуального та загального характеру.
Згідно із ч. 2, 3 ст. 10 Закону № 3477-IV додатковими заходами індивідуального характеру є: а) відновлення настільки, наскільки це можливо, попереднього юридичного стану, який стягувач мав до порушення Конвенції (restitutio in integrum); б) інші заходи, передбачені у рішенні.
Відновлення попереднього юридичного стану стягувача здійснюється, зокрема, шляхом: а) повторного розгляду справи судом, включаючи відновлення провадження у справі; б) повторного розгляду справи адміністративним органом.
Відповідно до ч. 2 ст. 13 Закону № 3477-IV заходами загального характеру є заходи, спрямовані на усунення зазначеної в Рішенні системної проблеми та її першопричини, зокрема: а) внесення змін до чинного законодавства та практики його застосування; б) внесення змін до адміністративної практики; в) забезпечення юридичної експертизи законопроектів; г) забезпечення професійної підготовки з питань вивчення Конвенції та практики ЄСПЛ прокурорів, адвокатів, працівників правоохоронних органів, працівників імміграційних служб, інших категорій працівників, професійна діяльність яких пов'язана із правозастосуванням, а також з триманням людей в умовах позбавлення свободи; д) інші заходи, які визначаються - за умови нагляду з боку Комітету Міністрів Ради Європи - державою-відповідачем відповідно до Рішення з метою забезпечення усунення недоліків системного характеру, припинення спричинених цими недоліками порушень Конвенції та забезпечення максимального відшкодування наслідків цих порушень.
Аналіз наведених норм права та зміст рішення ЄСПЛ у справі «Бурмич та інші проти України» дозволяє стверджувати, що заяви у цій справі, включно із заявою ОСОБА_3, були передані до Комітету Міністрів Ради Європи для їх розгляду саме в системі заходів загального характеру з виконання пілотного рішення у справі «ЮрійМиколайович Іванов проти України», а тому у Великої Палати Верховного Суду відсутні правові підстави для вжиття заходів індивідуального характеру шляхом повторного розгляду справи, уключаючи відновлення провадження у справі.
Також ОСОБА_3 просить при перегляді за виключними обставинами постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 26 лютого 2013 року в адміністративній справі № 2а-3259/11 врахувати рішення ЄСПЛ від 29 жовтня 2015 року у справі «Устименко проти України», оскільки суд апеляційної інстанції неправомірно скасував рішення суду першої інстанції, яке вже набрало законної сили.
Щодо цього посилання заявника Велика Палата Верховного Суду зазначає, що на виконання рішення ЄСПЛ у справі «Бурмич та інші проти України» заходи індивідуального характеру з перегляду постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 26 лютого 2013 року за виключними обставинами не можуть бути застосовані.
А тому відсутні юридичні підстави для врахування в адміністративній справі                          № 2а-3259/11 рішення ЄСПЛ, ухваленого у справі «Устименко проти України».
Беручи до уваги наведене, Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку про необґрунтованість заяви ОСОБА_3 про перегляд постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 26 лютого 2013 року за виключними обставинами та про відмову в її задоволенні.
Ураховуючи викладене та керуючись ст. 345, 356, 361, 363, 368, 369, підп. 3 п. 1 розд. VII «Перехідні положення» КАС України, Велика Палата Верховного Суду
ПОСТАНОВИЛА:
У задоволенні заяви ОСОБА_3 про перегляд за виключними обставинами постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 26 лютого 2013 року у справі № 2а-3259/11 за адміністративним позовом ОСОБА_3 до управління праці та соціального захисту населення Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації, Київського міського центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат про визнання неправомірними дій та зобов'язання провести перерахунок і виплату щорічної одноразової грошової допомоги на оздоровлення - відмовити.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.
Головуючий суддя-доповідач | | І.В. Саприкіна
Судді: | Н.О. Антонюк     С.В. Бакуліна     В.В. Британчук     В.І. Данішевська     Д.А. Гудима     О.С. Золотніков     О.Р. Кібенко     Л.М. Лобойко | | Н.П. Лященко     О.Б. Прокопенко     Л.І. Рогач     О.М. Ситнік     О.С. Ткачук     В.Ю. Уркевич     О.Г. Яновська