Постанова 
Іменем України 
 
21 лютого 2018 року
м. Київ
 
справа № 265/2485/13-ц
 
провадження № 61-3116св18
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: 
головуючого - Червинської М. Є., 
суддів: Антоненко Н. О., Коротуна В. М. (суддя-доповідач), Крата В. І.,                       КурилоВ. П.,
 
учасники справи:
заявник - ОСОБА_3,
представник заявника - ОСОБА_4,
зацікавлені особи: Орджонікідзевський відділ державної виконавчої служби Маріупольського міського управління юстиції, ОСОБА_5,
 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_3 на ухвалу Орджонікідзевського районного суду 
м. Маріуполя Донецької області у складі судді Міхєєва І. М. від 27 січня                  2016 року та ухвалу апеляційного суду Донецької області у складі колегії суддів: Пономарьової О. М., Зайцевої С. А., Кочегарової Л. М., від 25 лютого 2016 року 
 
В С Т А Н О В И В :
 
Відповідно до підпункту 4 пункту 1 XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.
 
У грудні 2014 року ОСОБА_3 звернулася до суду зі скаргою на неправомірні дії державних виконавців Орджонікідзевського відділу державної виконавчої служби Маріупольського міського управління юстиції (далі - Орджонікідзевський ВДВС Маріупольського МУЮ).
 
Скарга мотивована тим, що 26 червня 2014 року Орджонікідзевським районним судом м. Маріуполя Донецької області на виконання рішення Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя від 11 квітня 2014 року про часткове задоволення позову ОСОБА_5 про усунення перешкод у здійсненні права власності та виселення ОСОБА_3 з квартири АДРЕСА_1, виданий виконавчий лист. 15 липня 2014 року ОСОБА_3 отримала постанову державного виконавця про відкриття виконавчого провадження на виконання цього виконавчого листа. У зв'язку з тим, що за її зверненнями судом розглядалися справи про перегляд рішення суду за нововиявленими обставинами, про відстрочку виконання рішення, справи про визнання заповіту недійсним, вона зверталась до державного виконавця із заявами про відкладення виконавчих дій. Після отримання постанови державного виконавця від 18 вересня 2014 року про відкладення виконавчих дій, вона з Орджонікідзевського ВДВС Маріупольського МУЮ ніяких повідомлень щодо проведення дій по виселенню не отримувала. Примусове виселення 15 грудня 2014 року проведено без повідомлення її про проведення примусового виселення, зі зломом дверей до квартири та у її відсутності. Про дії державного виконавця вона дізналась 15 грудня 2014 року за телефоном від сусідів. Прибувши, працівники Орджонікідзевського ВДВС Маріупольського МУЮ її не впустили до квартири, відмовились надати акт опису майна, документи про примусове виселення та передати їй майно. Зазначала, що під час виселення у неї з квартири зникли гроші у сумі 
50 000 грн, 3 000 доларів США, документи, матеріали судових справ та деякі особисті речі. 
 
З урахуванням викладеного, ОСОБА_3просила суд: визнати дії Орджонікідзевського ВДВС Маріупольського МУЮ в особі Хаваліц І. І. та всіх працівників, які проводили примусове виселення, неправомірними; визнати дії працівників Орджонікідзевського ВДВС Маріупольського МУЮ по вилученню речей, документів, матеріалів позовів і грошових коштів неправомірними.
 
Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 27 січня 2016 року, залишеною без змін ухвалою апеляційного суду Донецької області від 25 лютого 2016 року, в задоволенні скарги                   ОСОБА_3 відмовлено.
 
Ухвалою суду першої інстанції, з висновками якої погодився апеляційний суд, мотивовано тим, що дії начальника Орджонікідзевського ВДВС Маріупольського МУЮ Хаваліц І. І., старшого державного виконавця Чепурної Т. С., державних виконавців Голояд О. В., Денисової О. М., Куджаєвої Е. М., Максюта А. О, Олєйник Л. І., Бєлової М. Є. під час здійснення виконавчої дії - примусового виселення ОСОБА_3 з квартири АДРЕСА_1, повністю узгоджуються з положеннями статті 78 Закону України «Про виконавче провадження» та Інструкції про проведення виконавчих дій.
 
У березні 2016 рокуОСОБА_3подала до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати ухвали судів першої та апеляційної інстанцій, й постановити нову ухвалу про задоволення скарги.
 
Касаційна скарга мотивована тим, що судами повністю не перевірено її доводи, не витребувано необхідні документи. Крім того, судами не враховано допущені порушення при проведенні виконавчих дій.
 
Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.
 
19 січня 2018 року справа передана до Верховного Суду.
 
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
 
Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
Згідно із частиною першою статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.
 
Касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
 
Встановлено, що на виконанні у ВДВС Орджонікідзевського району Маріупольського МУЮ з 02 липня 2014 року перебував виконавчий лист 
від 26 червня 2014 року, виданий Орджонікідзевським районним судом 
м. Маріуполя Донецької області про виселення ОСОБА_3 з квартири АДРЕСА_1, на підставі рішення Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя від 11 квітня 2014 року.
Виконавче провадження відкрито постановою державного виконавця 
від 04 липня 2014 року, якою боржнику надано 15-денний строк з дня отримання постанови для добровільного виселення, копію якої ОСОБА_3, відповідно до поштового повідомлення, отримала 09 липня 2014 року.
Листом державного виконавця від 30 липня 2014 року боржник ОСОБА_3 у відповідності до положень частини першої статті 78 Закону України «Про виконавче провадження», повідомлено про зобов'язання виконати рішення суду та попереджено, що перевірка відбудеться 05 серпня 2014 року.
У визначений державним виконавцем строк рішення добровільно не було виконано та не виконано у строк до 05 серпня 2014 року, що було встановлено 21 липня 2014 року та 05 серпня 2014 року, виходом державного виконавця за адресою: АДРЕСА_1, про що складені відповідні акти.
 
Згідно з частиною першою статті 35 Закону України «Про виконавче провадження», за наявності обставин, що перешкоджають провадженню виконавчих дій, або у разі несвоєчасного одержання сторонами документів виконавчого провадження, внаслідок чого вони були позбавлені можливості скористатися правами, наданими їм цим Законом, державний виконавець може відкласти виконавчі дії за заявою стягувача чи боржника або з власної ініціативи на строк до десяти робочих днів. Про відкладання провадження виконавчих дій державний виконавець виносить відповідну постанову, про що повідомляє сторонам.
Проте, відповідно до вимог частини два статті 30 Закону України «Про виконавче провадження», державний виконавець зобов'язаний провести виконавчі дії з виконання рішення суду протягом шести місяців з дня винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, а з виконання рішення немайнового характеру - у двомісячний строк.
Судами встановлено, що проведення виконавчих дій по виконанню вищевказаного виконавчого документу неодноразово відкладалося, зокрема 
21 серпня 2014 року, 18 вересня 2014 року, 06 жовтня 2014 року, 21 жовтня 
2014 року, 03 листопада 2014 року та 14 листопада 2014 року, про що державним виконавцем винесені постанови про відкладення провадження виконавчих дій, у зв'язку з поданням заяв боржником ОСОБА_3 та про що сторони виконавчого провадження письмово повідомлені.
При поновленні виконавчих дій листом державного виконавця від 12 вересня 2014 року ОСОБА_3 повідомлялась про зобов'язання добровільного виконання рішення суду, але рішення суду про виселення боржником добровільно виконане не було.
Відповідно до частин другої та третьої статті 78 Закону України «Про виконавче провадження» (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) у разі не виконання боржником рішення самостійно державний виконавець виконує його примусово, про що зобов'язаний письмово повідомити боржника про день і час примусового виселення. Боржник вважається повідомленим про примусове виселення, якщо повідомлення надіслано йому за адресою, за якою має здійснюватися виселення, чи за іншою адресою, достовірно встановленою державним виконавцем. Відсутність боржника, повідомленого про день і час виселення, під час виконання рішення не є перешкодою для виконання рішення.
02 грудня 2014 року державним виконавцем надіслано повідомлення рекомендованим листом на ім'я ОСОБА_3, ОСОБА_5, правоохоронним органам та комунальному підприємству, що 15 грудня 2014 року о                           10:00 годині в квартирі АДРЕСА_1, буде здійснено примусове виселення                      ОСОБА_3, з роз'ясненням, що відсутність боржника, повідомленого про день та час виселення, не є перешкодою для проведення виконавчих дій, а саме виселення ОСОБА_3 з вищевказаного житлового приміщення, з демонтуванням дверей, описом майна в разі відсутності боржника.
Згідно з повідомленням про вручення листа, ОСОБА_3 його отримала 
25 грудня 2014 року, проте встановлено, що лист до поштового відділення надійшов 05 грудня 2014 року, а 12 грудня 2014 року ОСОБА_3 подала до Орджонікідзевського ВДВС Маріупольського МУЮ чергову заяву про перенесення виконання рішення суду і особисто в приміщенні Орджонікідзевського ВДВС Маріупольського МУЮ повідомлена про здійснення виселення, яке відбудеться 15 грудня 2014 року.
З урахуванням встановлених у справі обставин, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що старший державний виконавець Орджонікідзевського ВДВС Чепурна Т. С. письмово повідомляла боржника ОСОБА_3 про день і час примусового виселення, повідомлення надіслано боржнику за адресою, за якою мало здійснюватися виселення, що повністю узгоджується з вимогами статті 78 Закону України «Про виконавче провадження».
Відповідно до частини четвертої, п'ятої, шостої та дев'ятої статті 78 Закону України «Про виконавче провадження» (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), виселення полягає у звільненні приміщення, зазначеного у виконавчому документі, від особи (осіб), яка виселяється, її майна, домашніх тварин та у забороні такій особі користуватися цим приміщенням. Примусовому виселенню підлягають виключно особи, зазначені у виконавчому документі. Виселення здійснюється у присутності понятих за сприянням органів внутрішніх справ з обов'язковим описом майна державним виконавцем. Один примірник акта опису майна вручається під розписку боржнику. За необхідності державний виконавець в установленому законом порядку забезпечує зберігання майна боржника з покладенням пов'язаних з цим витрат на боржника. У разі якщо виконання рішення здійснюється за відсутності осіб, які підлягають виселенню, державний виконавець зобов'язаний провести опис майна. Описане майно передається для відповідального зберігання особі, визначеній державним виконавцем. Про виконання рішення про виселення боржника державний виконавець складає акт, що підписується особами, які брали участь у виконанні.
 
Судами встановлено, що примусове виселення ОСОБА_3 здійснено                          15 грудня 2014 року у присутності понятих, за сприянням органів внутрішніх справ та за участю представника комунального закладу з описом майна та зміною вхідної двері, так як у назначений день та час боржник ОСОБА_3 була відсутня за адресою: АДРЕСА_1.
 
Описане майно передане на відповідальне зберігання ОСОБА_5, який попереджений про кримінальну відповідальність за розтрату, відчуження, приховування чи підміну описаного майна, про що складено акт опису майна 
від 15 грудня 2014 року № 20 з відповідними додатками. Акт опису майна та додатки до нього складено у присутності та за підписом двох понятих, представника Орджонікідзевського районного відділу та представника 
ЖКП «Азовжилкомплекс». Описане майно у відповідності до вимог пунктів 5.6.6., 5.6.8 та п.8.4. Інструкції про проведення виконавчих дій, затвердженої наказом Міністерства юстиції 15 грудня 1999 року № 74/5, яка була чинною на момент здійснення примусового виселення, оцінено державним виконавцем.
 
Отже, постановляючи оскаржувані ухвали, суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, встановивши, що дії начальника Орджонікідзевського ВДВС Маріупольського МУЮ Хаваліц І. І., старшого державного виконавця Чепурної Т. С., державних виконавців Голояд О. В., Денисової О. М., Куджаєвої Е. М., Максюта А. О, Олєйник Л. І., Бєлової М. Є. під час здійснення виконавчої дії - примусового виселення ОСОБА_3 з квартири                   АДРЕСА_1, повністю відповідають вимогам Закону України «Про виконавче провадження» та Інструкції про проведення виконавчих дій, дійшли правильного висновку, що скарга задоволенню не підлягає.
 
Докази та обставини, на які посилається заявник в касаційній скарзі, були предметом дослідження судами першої та апеляційної інстанцій та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судами попередніх інстанцій були дотримані норми матеріального та процесуального права.
 
Відповідно до частини першої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.
 
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані рішення - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують.
 
Керуючись статтями 389, 400, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду
 
П О С Т А Н О В И В :
 
Касаційну скаргу ОСОБА_3залишити без задоволення.
 
Ухвалу Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя Донецької області 
від 27 січня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Донецької області 
від 25 лютого 2016 року залишити без змін.
 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Головуючий                                                                  М. Є. Червинська 
Судді:                                                                            Н. О. Антоненко 
В. М.Коротун     
В. І.Крат
В. П.Курило