ПОСТАНОВА
Іменем України
Київ

27 лютого 2018 року 
справа №815/7261/16
адміністративне провадження №К/9901/4016/17

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
головуючого - Ханової Р.Ф.(суддя-доповідач),
суддів: Васильєвої І. А., Юрченко В. П., 
розглянув у попередньому судовому засіданні касаційну скаргу Тернопільської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Тернопільській області на постанову Одеського окружного адміністративного суду від 01 березня 2017 року (головуючий суддя - Л. І. Свида) та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 15 червня 2017 року (колегія суддів у складі: І. П. Косцова, Л. В. Стас, І. О. Турецька) у справі № 815/7261/16 за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ТЕДІС УКРАЇНА» до Тернопільської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Тернопільській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,
У С Т А Н О В И В:
У грудні 2016 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Тедіс Україна» (далі по тексту - Товариство, платник податків, позивач по справі) звернулось до Одеського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Тернопільської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Тернопільській області (далі по тексту - податковий орган, відповідач по справі), в якому просило визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 12 липня 2016 року № 0000761403 про нарахування Товариству штрафних санкцій за порушення п. 1, п. 2 ст. 3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері громадського харчування та послуг» № 265/95-ВР від 7 червня 1995 року (далі по тексту - Закон № 265/95-ВР) в розмірі 4 242 грн. 86 коп.
Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 01 березня 2017 року, залишеною без змін ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 15 червня 2017 року, позовні вимоги задоволено у повному обсязі, визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення відповідача № 0000761403 від 12 липня 2016 року.
Задовольняючи позовні вимоги, суди попередніх інстанцій виходили з того, що оприбутковані Товариством кошти не були отримані внаслідок реалізації товару або наданих послуг, а надійшли від працівників позивача за надмірне використання палива, а також користування послугами мобільного зв'язку, у порядку передбаченому статтею 130 Кодексу законів про працю України.
27 грудня 2017 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга податкового органу, в якій він, посилаючись на неправильне застосування судами положень пункту 1 та   2 статті   3 Закону № 265/95-ВР, доводить незаконність та необґрунтованість оскаржуваних судових рішень, просить їх скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог Товариству.
Позивачем надано відзив на касаційну скаргу, в якому він обґрунтовує правомірність своїх дії та просить касаційну скаргу податкового органу залишити без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін.
Згідно з частиною третьою статті 3 Кодексу адміністративного суду України провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.
Верховний Суд, переглянувши рішення судів першої та апеляційної інстанцій, в межах доводів касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи, перевіривши правильність застосування ними норм матеріального та процесуального права, не вбачає підстав для задоволення вимог касаційної скарги.
Відповідно до частин першої, другої, третьої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. 
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Зазначеним вимогам закону оскаржувані судові рішення відповідають.
Суди першої та апеляційної інстанцій установили.
Посадовими особами податкового органу проведена документальна позапланова виїзна перевірка Товариства з обмеженою відповідальністю «Торгова компанія «Мегаполіс-Україна» (нова назва Товариство з обмеженою відповідальністю «Тедіс Україна») з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01 січня 2015 року по 30 вересня 2015 року, за результатами якої складений акт перевірки №2641/14-04/30622532 від 30 червня 2016 року.
За наслідками перевірки встановлено порушення позивачем, серед іншого, п. 1, 2 статті 3 Закон № 265/95-ВР, а саме проведення розрахункових операцій за готівкові кошти в сумі 4242,86 грн. без використання реєстратора розрахункових операцій.
На підставі виявлених порушень відповідачем винесено податкове повідомлення-рішення №0000761403 від 12 липня 2016 року, яким до позивача застосовані штрафні санкції в розмірі 4242,86 грн.
Щодо доводів касаційної скарги.
Судами попередніх інстанцій встановлено, що підставою для застосування до позивача штрафних санкцій є проведення розрахункових операцій за готівкові кошти в сумі 4242,86 грн. без використання РРО при оплаті працівниками підприємства відшкодування за використане пальне та за телефонні розмови, про що свідчать відповідні прибуткові касові ордери за період з червня по вересень 2015 року.
Натомість в акті перевірки зазначено, що Товариство здійснювало реалізацію товару не власного виробництва (пальне) та одержувало кошти (телефонні розмови) через касу, а також наведено перелік таких осіб (том 1 а.с. 37).
З матеріалів справи вбачається, що особи, вказані як такі, що придбавали товари і послуги через касу Товариства, є його працівниками (том 1 а.с.71, 73, 75, 77, 79, 81, 83, 85, 87, 89, 9193, 95, 97, 99,101, 103, 105, 107,109, 111, 113, 115, 117, 119, 121, 123-125).
На підставі Наказу № 264-ОД працівникам надано право на корпоративне використання послуг мобільного стільникового зв'язку у повному лімітованому обсязі. Корпоративне обслуговування позивача здійснюється Приватним акціонерним товариством «Київстар», відповідно до генеральної угоди № 0520/2011 від 5 травня 2011 року (том 1 а.с. 69-70, 152-158). 
Внутрішні правила користування мобільним зв'язком співробітниками Товариства з обмеженою відповідальністю «Торгова компанія «Мегаполіс-Україна» передбачають відшкодування суми витрат за використання корпоративного мобільного зв'язку в особистих цілях (міжнародні дзвінки, використання послуг роумінгу, отримання будь-яких додаткових платних послуг» (том. 1 а.с. 70).
Платником податків надана довідка із переліком працівників та їх особистими номерами телефонів, а також роздруківка по кожному із зазначених номерів телефонів з відомостями щодо виду, обсягу та вартості отриманих послуг абонентом мобільного зв'язку (том 1 а.с. 232, 233-250; том 2 а.с.1-123). 
Із долучених матеріалів вбачається, що зазначені в акті особи, справді використовували послуги телефонного зв'язку, які за своїм обсягом і видом перевищували встановлені позивачем ліміти.
Також судами установлено, що один з працівників - ОСОБА_4 у цей період обіймав посаду представника торгівельного (підмінного) та за цією посадою наказом № 915-ТР від 01 жовтня 2014 року закріплений транспортний засіб марки FORD TRANSIT CONNECT 1,8D, д/н НОМЕР_2 із встановленням норм витрат палива із розрахунку 6,4 л. на 100 км. Зазначений транспортний засіб використовувався позивачем на підстав договору оренди, укладеного на виконання наказу №717-ТР від 28 серпня 2014 року (том 1 а.с. 66-67, 71). 
За даними звіту про використання палива за період з 16 травня 2015 року по 31 травня 2015 року встановлено перевитрати ОСОБА_4 пального на 1,95 л. (Том 1 а.с. 68, 159-160).
Зазначені обставини стали підставою для відшкодування в добровільному порядку працівником підприємства ОСОБА_4 завданої шкоди позивачу на суму 41,32 грн., що підтверджується прибутковим касовим ордером №125 від 09 червня 2015 року (том 1 а.с. 72).
Добровільне відшкодування працівниками шкоди, завданої підприємству відповідає положенням статті 130 Кодексу законів про працю України, а також Інструкції «Про порядок відшкодування шкоди завданої працівниками ТОВ «Торгова компанія Мегаполіс-Україна», затвердженої наказом від 25 квітня 2014 року №337-ОД). Пунктом 2.1. цієї інструкції передбачено, що працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну Компанії внаслідок порушення покладених на них трудових обов'язків (том 1 а.с. 151-183).
Оцінюючи спірні правовідносини з точки зору застосування норм матеріального права, колегія суддів зазначає, що внесення готівки до каси товариства на відшкодування витрат не є розрахунковою операцією в розумінні Закону № 265/95-ВР, оскільки така операція за статтею першою цього Закону передбачає приймання від покупця, зокрема, готівкових коштів за місцем реалізації товарів (послуг). Місцем проведення розрахунків в розумінні цього Закону є місце, де здійснюються розрахунки із покупцем за продані товари (надані послуги) та зберігаються отримані за реалізовані товари (надані послуги) готівкові кошти, а також місце отримання покупцем попередньо оплачених товарів (послуг) із застосуванням платіжних карток, платіжних чеків, жетонів тощо.
Крім того, стаття 9 цього Закону передбачає випадки, за яких реєстратори розрахункових операцій не застосовуються, серед яких, пунктом першим передбачено, незастосування реєстратора у разі проведення розрахунків у касах підприємств, установ і організацій з оформленням прибуткових і видаткових касових ордерів та видачею відповідних квитанцій (в редакції, що діяла на час спірних правовідносин). Виходячи із встановлених судами попередніх інстанцій обставин, внесення коштів оформлено відповідно до вимог цієї статті видачею видаткових касових ордерів, що в силу Закону виключає необхідність проведення цих операцій через реєстратори розрахункових операцій.
Суд визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права чи порушень норм процесуального права при ухваленні судового рішення, внаслідок чого касаційна скарга податкового органу залишаються без задоволення, а рішення судів першої та апеляційної інстанцій - без змін.
Керуючись статтями 341, 343, 349, 350, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

П О С Т А Н О В И В:
Касаційну скаргу Тернопільської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Тернопільській області залишити без задоволення.

Постанову Одеського окружного адміністративного суду від 01 березня 2017 року та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 15 червня 2017 року  у справі № 815/7261/16 залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач Р.Ф. Ханова
Судді                                                                                                                         І. А. Васильєва 
                                                                                                    В.П. Юрченко