Постанова
Іменем України 
19 квітня 2018 року
м. Київ
Справа № 233/3160/16-к
Номер провадження в апеляційному суді 11-кп/775/63/2017
Провадження № 51 – 2430 км 18
 
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого           ОСОБА_1 ,
суддів:                       ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
 
за участю: 
секретаря судового засідання              ОСОБА_4 , 
прокурора                                                   ОСОБА_5 ,
захисника ОСОБА_6                             адвоката ОСОБА_7 у режимі                                                                                          відеоконференції,
захисника ОСОБА_8                                               адвоката ОСОБА_9 у режимі    відеоконференції,
 
розглянув у судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12016050380000647 від 30 травня 2016 року,  щодо 
ОСОБА_6 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Часів Яр Артемівського (Бахмутського) району Донецької області, громадянина України, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , 
ОСОБА_8 ,
ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця с. Званівка Артемівського (Бахмутського) району Донецької області, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , 
за ст. 162 ч. 1, ст. 187 ч. 2 КК України,  
за касаційною скаргою заступника прокурора Донецької області ОСОБА_10 на  ухвалу Апеляційного суду Донецької області від 06 квітня 2017 року щодо ОСОБА_6 та ОСОБА_8 .
Зміст судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
Ухвалою Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 27 липня          2016 року до ОСОБА_6 та ОСОБА_8 застосовано примусові заходи медичного характеру у виді госпіталізації до психіатричного закладу зі звичайним наглядом.
ОСОБА_6 та ОСОБА_8 міру запобіжного заходу у вигляді поміщення до психіатричного закладу в умовах, що виключають їх небезпечну поведінку, залишено без зміни. 
Прийнято рішення щодо речових доказів. 
Згідно з ухвалою суду ОСОБА_6 та ОСОБА_8 вчинили суспільно небезпечні діяння за наступних обставин.
Так, 28 травня 2016 року у вечірній час ОСОБА_8 за місцем свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 , під час вживання алкогольних напоїв зі свою співмешканкою ОСОБА_11 запропонував ОСОБА_6 , який був присутнім, з метою помститися ОСОБА_12 за минулі образи та провокації конфлікту проникнути до помешкання останнього, на що ОСОБА_6 погодився.
29 травня 2016 року приблизно о 01 годині ОСОБА_8 у стані алкогольного сп`яніння та ОСОБА_6 проникли на територію належного ОСОБА_12 домоволодіння АДРЕСА_3 та, перебуваючи в стані неосудності, через вхідні двері незаконно проникли до будинку, порушивши недоторканість житла.
У приміщенні будинку ОСОБА_8 запропонував ОСОБА_6 вчинити напад на             ОСОБА_12 та заволодіти його майном, на що ОСОБА_6 погодився. Перебуваючи в стані неосудності, діючи спільно, ОСОБА_8 та ОСОБА_6 вчинили напад на                    ОСОБА_12 , під час якого завдали останньому удари руками, обухом сокири, палицями, металевим ломом та цеглиною по різних частинах тіла, у тому числі по голові, від яких потерпілий втратив свідомість, тобто застосували насильство,  небезпечне для життя та здоров`я потерпілого. Внаслідок дій ОСОБА_8 та ОСОБА_6 потерпілому ОСОБА_12 були заподіяні тілесні ушкодження середньої тяжкості. 
Подолавши такими діями спроби потерпілого ОСОБА_12 до опору, ОСОБА_8 спільно з ОСОБА_6 , перебуваючи в стані неосудності, заволоділи майном потерпілого на загальну суму 477 гривень 52 копійки, чим заподіяли йому матеріальну шкоду на вказану суму.   
Ухвалою Апеляційного суду Донецької області від 06 квітня 2017 року ухвалу суду першої інстанції за апеляційною скаргою прокурора в частині застосування до  ОСОБА_6 та ОСОБА_8 примусових заходів медичного характеру у виді госпіталізації до психіатричного закладу зі звичайним наглядом скасовано.
Постановлено нову ухвалу, якою застосовано до ОСОБА_6 та ОСОБА_8 примусові заходи медичного характеру у виді госпіталізації до психіатричного закладу із суворим наглядом.
Виключено з мотивувальної частини ухвали суду першої інстанції вказівку про вчинення ОСОБА_6 та ОСОБА_8 суспільно небезпечного діяння за попередньою змовою, зазначено, що ОСОБА_6 та ОСОБА_8 діяли спільно при вчиненні суспільно небезпечного діяння, передбаченого ст. 187 ч. 2 КК України. 
У решті ухвалу суду першої інстанції залишено без зміни. 
Вимоги касаційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі прокурор просить скасувати ухвалу апеляційного суду щодо          ОСОБА_6 та ОСОБА_8 і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону та неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність. Зазначає, що постановивши відповідно до ст. 420 КПК України нову ухвалу, суд апеляційної інстанції фактично не виключив посилання на те, що ОСОБА_8 та               ОСОБА_6 вчинили суспільно небезпечне діяння за попередньою змовою групою осіб. Вважає, що неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, а саме статей 18, 26 КК України, усунуто не було. Вказує на протиріччя між мотивувальною та резолютивною частинами ухвали суду апеляційної інстанції, оскільки мотивувальна частина ухвали містить обставини, які виключені. Вважає, що ухвала суду апеляційної інстанції не відповідає вимогам статей 370, 420 КПК України, оскільки фактично прийнято два процесуальних рішення про скасування і про зміну рішення суду першої інстанції.     
Позиції учасників судового провадження 
Прокурор у судовому засіданні вважала касаційну скаргу обґрунтованою і просила її задовольнити.
Захисник ОСОБА_6 – адвокат ОСОБА_7 та захисник ОСОБА_8 – адвокат ОСОБА_9  у судовому засіданні вважали касаційну скаргу прокурора безпідставною і просили залишити її без задоволення.                                                                                                                               
Мотиви Суду 
Згідно зі ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу. Суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.
Відповідно до ст. 370, ст. 418 ч. 2 КПК України ухвала суду апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги на ухвалу про застосування примусових заходів медичного чи виховного характеру повинна бути законною, обґрунтованою та вмотивованою. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави для його ухвалення.   
Як убачається із апеляційної скарги заступника прокурора Донецької області ОСОБА_10 , він просив скасувати ухвалу суду першої інстанції від 27 липня                   2016 року щодо ОСОБА_6 та ОСОБА_8 про застосування до них примусових заходів медичного характеру у виді госпіталізації до психіатричного закладу зі звичайним наглядом і постановити нову ухвалу, якою застосувати до ОСОБА_6 та ОСОБА_8 примусові заходи медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричного закладу із суворим наглядом. Також просив виключити з мотивувальної частини ухвали посилання на вчинення ОСОБА_6 та ОСОБА_8 суспільно небезпечного діяння за попередньою змовою. 
Ухвалою Апеляційного суду Донецької області від 06 квітня 2017 року зазначену апеляційну скаргу прокурора задоволено в повному обсязі. 
Відповідно до ст. 420 ч. 3 КПК України суд апеляційної інстанції скасовує ухвалу про застосування примусових заходів медичного чи виховного характеру і постановляє свою ухвалу у разі: необхідності правової кваліфікації діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, як більш тяжкого; застосування більш суворого виду примусових заходів медичного чи виховного характеру; скасування необґрунтованої ухвали суду про відмову в застосуванні примусових заходів медичного чи виховного характеру та закриття кримінального провадження щодо неосудного або неповнолітнього з тих мотивів, що вони не вчинили діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність.
Згідно з ст. 407 ч. 1 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право, у тому числі, скасувати ухвалу повністю чи частково та ухвали нову ухвалу. 
З дотриманням зазначених положень процесуального закону в частині застосування виду примусових заходів медичного характеру рішення суду першої інстанції скасовано, постановлено нову ухвалу, якою до ОСОБА_6 та ОСОБА_8 застосовано більш суворий вид примусових заходів медичного характеру – госпіталізацію до психіатричного закладу із суворим наглядом.
Крім того, виключено з мотивувальної частини ухвали суду першої інстанції вказівку про вчинення ОСОБА_6 та ОСОБА_8 суспільно небезпечного діяння за попередньою змовою, зазначено, що ОСОБА_6 та ОСОБА_8 діяли спільно при вчиненні суспільно небезпечного діяння, передбаченого ст. 187 ч. 2 КК України. У мотивувальній частині ухвали наведені належні і достатні мотивитакого рішення. 
У решті ухвалу суду першої інстанції залишено без зміни. 
Виходячи із наведеного, доводи касаційної скарги прокурора про істотне порушення вимог кримінального процесуального закону є безпідставними.   
Разом з тим, виключивши вказівку про вчинення ОСОБА_6 та ОСОБА_8 суспільно небезпечного діяння за попередньою змовою,тобто кваліфікуючу ознаку діяння, передбаченого ст. 187 ч. 2 КК України, суд апеляційної інстанції не змінив правову кваліфікацію суспільно небезпечного діяння, вчиненого ОСОБА_6 та ОСОБА_8 , на ст. 187 ч. 1 КК України, а тому доводи касаційної скарги прокурора про неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність заслуговують на увагу.
Отже, під час розгляду справи судом апеляційної інстанції допущено неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, що у відповідності з вимогами ст. 438 ч. 1 п. 2 КПК України є підставою для зміни такого рішення. У порядку, передбаченому ст. 433 ч. 2 КПК України, зміні підлягає і ухвала Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 27 липня 2016 року.  
За таких обставин, ухвала суду першої інстанції та ухвала апеляційного суду щодо правової кваліфікації суспільно небезпечного діяння, вчиненого ОСОБА_6 та    ОСОБА_8 , підлягають зміні, а касаційна скарга прокурора – задоволенню частково. 
Керуючись ст.ст. 436, 438 КПК України, п. 15 розділу ХІ «Перехідні положення» КПК України в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VІІІ, Суд
ухвалив:
Касаційну скаргу заступника прокурора Донецької області ОСОБА_10 задовольнити частково.
Ухвалу Апеляційного суду Донецької області від 06 квітня 2017 року та в порядку      ст. 433 ч. 2 КПК України ухвалу Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 27 липня 2016 року щодо ОСОБА_6 та ОСОБА_8 змінити: правову кваліфікацію суспільно небезпечного діяння, вчиненого ОСОБА_6 та ОСОБА_8 , змінити зі ст.187 ч. 2 КК України на ст. 187 ч. 1 КК України.  
У решті судові рішення щодо ОСОБА_6 та ОСОБА_8 залишити без зміни. 
Постанова Верховного Суду є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Судді:
 
ОСОБА_1                                      ОСОБА_2                                        ОСОБА_3