Постанова
Іменем України
 
15 березня 2018 року
м. Київ
 
справа № 607/5937/17-ц
 
провадження № 61-7324св18
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Курило В. П. (суддя-доповідач), Коротуна В. М., 
Червинської М. Є.,
 
учасники справи:
заявник - державний виконавець Тернопільського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області,
заінтересовані особи: ОСОБА_4, ОСОБА_5, публічне акціонерне товариство «Мегабанк»,
 
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_4, подану представником ОСОБА_6, на ухвалу Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 25 липня 2017 року у складі судді Братасюка В. М., та ухвалу апеляційного суду Тернопільської області від 31 жовтня 2017 року у складі колегії суддів: Міщія О. Я., Ткача З. Є., 
ОСОБА_7,
 
ВСТАНОВИВ :
 
У травні 2017 року державний виконавець Тернопільського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області звернувся до суду із поданням про видачу дубліката виконавчого листа № 2-10769/10, виданого 08 грудня 2010 року Тернопільським міськрайонним судом у справі за позовом публічного акціонерного товариства «Мегабанк» (далі - ПАТ «Мегабанк») до 
ОСОБА_4, ОСОБА_5 про розірвання договору кредиту, солідарне стягнення кредитної заборгованості.
 
Подання мотивоване тим, що на виконанні у державного виконавця Тернопільського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області знаходився виконавчий лист про стягнення солідарно із ОСОБА_5 та 
ОСОБА_4 на користь ПАТ «Мегабанк» боргу у розмірі 318 299 грн 
67 коп. 
 
Під час пересилки виконавчого документа до Голосіївського районного відділу ДВС ГТУЮ у місті Києві він був втрачений, тому відповідно до вимог Закону України «Про виконавче провадження», статті 370 ЦПК України (в редакції, чинній на час звернення до суду із поданням) просив видати дублікат виконавчого листа.
 
Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 
25 липня 2015 року подання державного виконавця Тернопільського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області задоволено.
 
Видано дублікат виконавчого листа Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області № 2-10769/10, виданого 08 грудня 2010 року Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області.
 
Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що оригінал виконавчого документа було втрачено, а рішення суду, яке набрало законної сили, про стягнення з боржника ОСОБА_5 солідарно з ОСОБА_4 на користь ПАТ «Мегабанк» боргу у розмірі 318 299 грн 67 коп. є невиконаним.
 
Ухвалою апеляційного суду Тернопільської області від 31 жовтня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_4, в інтересах якого діє ОСОБА_6, відхилено.
 
Ухвалу Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 
25 липня 2017 року залишено без змін.
 
Постановляючи ухвалу про відхилення апеляційної скарги ОСОБА_4, в інтересах якого діє ОСОБА_6, суд апеляційної інстанції погодився з висновком суду першої інстанції.
 
29 листопада 2017 року представником ОСОБА_4 - ОСОБА_6 через засоби поштового звʼязку подано до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу.
 
У касаційній скарзі представник ОСОБА_4 - ОСОБА_6 просить скасувати ухвалу Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 25 липня 2017 року та ухвалу апеляційного суду Тернопільської області від 31 жовтня 2017 року та постановити нову ухвалу, якою в задоволенні подання відмовити, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального та порушення норм процесуального права.
 
Касаційна скарга мотивована тим, що судом не надано належної оцінки жодному доводу заявника, порушено загальні принципи судочинства під час розгляду справи.
 
Видача дубліката виконавчого листа без поновлення строків на його предʼявлення є незаконною.
 
Судами не враховано правову позицію Верховного Суду України від 20 січня 2016 року у справі № 6-711цс15.
 
В оскаржуваній ухвалі не має жодного посилання на докази, за яких обставин та як саме було втрачено виконавчий лист.
 
Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.
 
Статтею 388 ЦПК України встановлено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.
 
09 лютого 2018 року згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями касаційну скаргу передано судді-доповідачу.
 
Ухвалою Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 13 лютого 2018 року відкрито касаційне провадження у даній справі.
 
Витребувано з Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області цивільну справу № 607/5937/17-ц за поданням державного виконавця Тернопільського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області про видачу дубліката виконавчого листа.
 
Надіслано учасникам справи копії касаційної скарги та додані до неї документи, роз'яснено їм право подати відзив на касаційну скаргу, який за формою і змістом має відповідати вимогам статті 395 ЦПК України, у строк до 13 березня 2018 року. 
 
22 лютого 2018 року справа надійшла до Верховного Суду.
 
28 лютого 2018 року згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддямисправу передано судді-доповідачу.
 
Станом на 15 березня 2018 року відзив на касаційну скаргу до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду не надійшов.
 
Частиною третьою статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
 
Касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.
 
Положеннями частини другої статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
Вимогами частин першої та другої статті 400 ЦПК України визначено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
 
Судами попередніх інстанцій встановлено, що 04 листопада 2010 року Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області ухвалено рішення про стягнення солідарно із ОСОБА_4, ОСОБА_5 на користь ПАТ «Мегабанк» заборгованості за кредитним договором у розмірі 
316 479 грн 67 коп.
 
На підставі вищевказаного рішення суду, 08 грудня 2010 року Тернопільським міськрайонним судом видано виконавчий лист № 2-10769/10, який був пред'явлений до виконання у встановлений законом строк.
 
29 березня 2012 року державним виконавцем згідно вказаного виконавчого листа виконавче провадження закінчено на підставі пункту 10 частини першої статті 49 Закону України «Про виконавче провадження». 
 
За змістом пункту 10 частини першої статті 49 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, чинній на час винесення постанови від 29 березня 2012 року) виконавче провадження підлягає закінченню у разі направлення виконавчого документа за належністю до іншого відділу державної виконавчої служби.
 
Згідно довідки, виданої Тернопільським РВ ДВС ГТУЮ у Тернопільській області за № 13379 від 04 травня 2017 року, вбачається, що на виконанні у вказаному відділі ДВС дійсно знаходився виконавчий лист № 2-10769/10, який був направлений у Голосіївський районний відділ ДВС ГТУЮ у місті Києві для виконання.
 
Вказаний виконавчий лист був втрачений при пересилці до Голосіївського районного відділу ДВС ГТУЮ у місті Києві (а. с. 113).
 
07 вересня 2016 року стягувачем направлено запит в Голосіївський РВ ДВС щодо ходу виконавчого провадження. У відповідь на вказаний запит, Голосіївським РВ ДВС у місті Києві надано інформацію про те, що згідно пошукової системи єдиного реєстру виконавчих проваджень, виконавчий документ № 2-10769/10, виданий 04 листопада 2010 року Тернопільським міськрайонним судом про стягнення з ОСОБА_5 на користь ПАТ «Мегабанк» заборгованості у розмірі 369 014 грн 67 коп. у Голосіївський РВ ДВС ГТУЮ у місті Києві не надходив, на примусовому виконанні не перебуває.
 
Відповідно до статті 129-1 Конституції України Суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов'язковим до виконання.
 
У пункті 9 частини другої статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов'язковість судового рішення.
 
Судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. 
 
Частиною першою статті 370 ЦПК України (в редакції, чинній на час звернення до суду із поданням) замість втраченого оригіналу виконавчого листа або судового наказу суд, який видав виконавчий лист або судовий наказ, має право за заявою стягувача або поданням державного виконавця видати його дублікат. 
 
Відповідно до пункту 10 частини третьої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, на час звернення до суду із поданням) виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право: звертатися до суду або органу, який видав виконавчий документ, із заявою (поданням) про роз'яснення рішення, про видачу дубліката виконавчого документа у випадках, передбачених цим Законом, до суду, який видав виконавчий документ, - із заявою (поданням) про встановлення чи зміну порядку і способу виконання рішення, про відстрочку чи розстрочку виконання рішення.
 
Суди попередніх інстанцій встановили, що рішення Тернопільського міськрайонного суду від 04 листопада 2010 року, на підставі якого виданий виконавчий лист № 2-10769/10, на даний час не виконане і не перебуває на виконанні у відповідних органах державної виконавчої служби, вказаний виконавчий лист було втрачено при пересилці із одного відділу ДВС до іншого. Висновок судів попередніх інстанцій про задоволення подання державного виконавця Тернопільського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області про видачу дубліката виконавчого листа є обґрунтованим.
 
Безпідставними є доводи представника ОСОБА_4 про те, що суд незаконно ухвалив судове рішення про видачу дубліката виконавчого листа без вирішення питання про поновлення строку для пред'явлення виконавчого документа до виконання з огляду на таке.
 
У відповідності до пункту 3, 4 розділу XV Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України 
від 02 квітня 2012 року № 512/5 «Про затвердження Інструкції з організації примусового виконання рішень», виконавець за власною ініціативою чи за заявою сторін, а також самі сторони можуть звернутися до суду або іншого органу (посадової особи), які видали виконавчий документ, за видачею дубліката виконавчого документа. Виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього дубліката виконавчого документа (крім випадків, передбачених абзацом другим пункту 3 цього розділу) виносить постанову про відновлення втраченого (знищеного) виконавчого провадження і не пізніше наступного дня надсилає її стягувачеві та боржникові.
 
Згідно пункту 2 частини першої статті 22 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) виконавчі документи можуть бути пред'явлені до виконання протягом року, якщо інше не передбачено законом. 
 
Встановлено, що виконавчий лист за № 2-10769/10 був пред'явлений стягувачем у строк, передбачений статтею 22 Закону України «Про виконавче провадження» та у разі пред'явлення стягувачем дубліката виконавчого листа до виконання у відповідному відділі ДВС буде вирішуватись питання про відновлення виконавчого провадження, а не про його відкриття.
 
За таких обставин потреби у поновленні строку для предʼявлення виконавчого листа до виконання немає, оскільки виконавчий документ був втрачений під час вчинення виконавчих дій.
 
Доводи представника ОСОБА_4 про те, що судами не враховано правову позицію Верховного Суду України від 20 січня 2016 року у справі 
№ 6-711цс15 також є безпідставними, оскільки правова позиція у вказаній справі стосується інших правовідносин, зокрема щодо строку пред'явлення виконавчого листа до виконання у справі за скаргою про скасування постанови виконавчої служби про відкриття виконавчого провадження.
 
Також є безпідставними доводи заявника про те, що в оскаржуваних ухвалах відсутні посилання на докази, за яких обставин та як саме було втрачено виконавчий лист, оскільки судом апеляційної інстанції надана належна оцінка даним доводам.
 
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 
2006 року). 
 
Наведенні в касаційній скарзі доводи Верховним Судом відхиляються, оскільки судами першої та апеляційної інстанцій правильно застосовано до спірних правовідносин норми матеріального права та не порушено норми процесуального права. 
 
Згідно з частиною третьою статті 406 ЦПК України касаційні скарги на ухвали судів першої чи апеляційної інстанцій розглядаються у порядку, передбаченому для розгляду касаційних скарг на рішення суду першої інстанції, постанови суду апеляційної інстанції.
 
Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
 
Враховуючи наведене, колегія суддів залишає касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані ухвали - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують і підстав для скасування ухвал немає.
 
Керуючись статтями 400, 401, 406, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду
 
ПОСТАНОВИВ :
 
Касаційну скаргу ОСОБА_4, подану представником ОСОБА_6, залишити без задоволення.
 
Ухвалу Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 
25 липня 2017 року та ухвалу апеляційного суду Тернопільської області від 
31 жовтня 2017 року залишити без змін. 
 
Постанова оскарженню не підлягає.
 
Судді:                                                                                                           В. П. Курило
 
В. М.Коротун
 
М. Є.Червинська