ПОСТАНОВА
Іменем України
25 квітня 2018 року
м. Київ
Справа № 922/371/16
Провадження № 12-25зг18
Велика Палата Верховного Суду у складі: 
головуючого судді Князєва В.С.,
судді-доповідача Бакуліної С.В. , 
суддів Антонюк Н.О., Гудими Д.А., Данішевської В.І., Золотнікова О.С.,                  Лобойка Л.М., Лященко Н.П., Прокопенка О.Б., Саприкіної І.В., Ситнік О.М.,  Ткачука О.С., Уркевича В.Ю., Яновської О.Г.,
за участю секретаря судового засідання Федорченка В.М.
та представника позивача (відповідача за зустрічним позовом) - Яціва О.Р.,
представників відповідача (позивача за зустрічним позовом) - Харитонова О.В., 
Поддимая А.Б.,
розглянула у відкритому судовому засіданні заяву Приватного акціонерного товариства «Інюрполіс»  про перегляд постанови Вищого господарського суду України від 30 жовтня 2017 року (головуючий суддя Карабань В.Я., судді Корнілова Ж.О., Нєсвєтова Н.М.) у справі № 922/371/16 Господарського суду Харківської області за позовом Публічного акціонерного товариства «Акціонерний банк «Укргазбанк» до Приватного акціонерного товариства «Інюрполіс» про стягнення 5082691,40 грн, за зустрічним позовом Приватного акціонерного товариства «Інюрполіс» до Публічного акціонерного товариства «Акціонерний банк «Укргазбанк» про стягнення 232409,10 грн
1. Короткий зміст позовних вимог та заперечень
1.1. У лютому 2016 року Публічне акціонерне товариство «Акціонерний банк «Укргазбанк» (далі - позивач, банк, ПАТ АБ «Укргазбанк») звернулось до Господарського суду Харківської області з позовом до Приватного акціонерного товариства «Інюрполіс» (далі - відповідач, товариство, ПрАТ «Інюрполіс») про стягнення 5082691,40 грн, які були сплачені згідно з актом здачі-приймання виконаних робіт № 223 від 10 жовтня 2012 року. 
1.2. Позовні вимоги обґрунтовано такими обставинами: 
- відповідач не виконав умов укладеної з позивачем генеральної угоди № 10.11.02 від 09 листопада 2010 року в частині стягнення заборгованості з боржника - Товариства з обмеженою відповідальністю «Нова енергія світу» ;
- сплачені банком товариству кошти в розмірі 5082691,40 грн набуті останнім безпідставно та підлягають стягненню на користь позивача.
1.3. Як на правову підставу позову позивач посилається на статті 526, 901 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України).
1.4. Заперечуючи проти позову, відповідач стверджує, що правові підстави для повернення на користь банку раніше отриманої відповідачем суми винагороди відсутні. 
1.5. Відповідач зазначає, що отримані від позивача грошові кошти не можна кваліфікувати як безпідставно набуті, оскільки згідно з умовами договору підставою для їх сплати були акт здачі-приймання виконаних робіт та рахунок-фактура.
1.6. У лютому 2016 року ПрАТ «Інюрполіс» звернулось до Господарського суду Харківської області із зустрічним позовом до ПАТ АБ «Укргазбанк» про стягнення 232409,10 грн заборгованості за надані юридичні послуги щодо стягнення коштів з контрагентів-боржників.
1.7. Позовні вимоги за зустрічним позовом обґрунтовано такими обставинами:
- у період з 20 жовтня 2015 року по 04 січня 2016 року товариство надало банку юридичні послуги на спірну суму боргу за укладеними з ПАТ АБ «Укргазбанк» генеральними угодами, проте банк цих послуг не оплатив.  
1.8. Як на правову підставу зустрічного позову товариство посилається на  статті 16, 526, 625 ЦК України, статтю 193 Господарського кодексу України (далі - ГК України).
1.9. Заперечуючи проти зустрічних позовних вимог, банк стверджує про припинення правовідносин сторін за генеральними угодами та скасування з  листопада 2015 року довіреностей, виданих банком товариству, з огляду на що підстави для стягнення спірної суми за юридичні послуги відсутні. 
2. Фактичні обставини справи, встановлені судами
2.1. 09 листопада 2010 року між ПАТ АБ «Укргазбанк» (замовник) та ПрАТ «Інюрполіс» (виконавець) було укладено генеральну угоду про надання юридичних послуг та виконання юридичних робіт № 10.11.02  (далі - генеральна угода № 1).
2.2. Надалі сторони у справі укладали додаткові угоди до генеральної угоди № 1, а саме: № 1, 3, 8 від 09 лютого 2011 року, № 9, 11 від 26 квітня 2011 року.
2.3. 13 березня 2015 року між ПАТ АБ «Укргазбанк» (замовник) та ПрАТ «Інюрполіс» (виконавець) було укладено генеральну угоду про надання юридичних послуг та виконання юридичних робіт № 15.02.14 (далі - генеральна угода № 2), а також додаткову угоду № 2 до генеральної угоди № 2.
2.4. За умовами пункту 2.2.4 генеральних угод № 1, 2 банк зобов'язався  надати працівникам ПрАТ «Інюрполіс» довіреності для представництва інтересів ПАТ АБ «Укргазбанк».
2.5. Кожна додаткова угода передбачала окремий предмет роботи щодо стягнення заборгованості з конкретних позичальників ПАТ АБ «Укргазбанк» та звернення стягнення на предмет іпотеки.
2.6. За період з 21 жовтня 2015 року по 04 січня 2016 року товариство склало акти здачі-приймання виконаних робіт від 04 січня 2016 року на загальну суму 232409,10 грн.
2.7. 11 січня 2016 року ПрАТ «Інюрполіс» направило на адресу ПАТ АБ «Укргазбанк» лист від 04 січня 2016 року № 03-01 з проханням підписати акти здачі-приймання виконаних робіт та оплатити їх відповідно до наданих рахунків.
2.8. У відповідь на цей лист банк листом від 03 лютого 2016 року № 117/1036/2016 повідомив про відмову від підписання актів здачі-приймання виконаних робіт.
2.9. Відмову від підписання актів здачі-приймання виконаних робіт мотивовано тим, що банк неодноразово письмово повідомляв ПрАТ «Інюрполіс» про скасування довіреностей на представництво інтересів ПАТ АБ «Укргазбанк» з листопада 2015 року та про припинення правовідносин за генеральними угодами.
2.10. 03 листопада 2015 року (лист № 117/9437/2015) та 03 грудня 2015 року (лист № 117/10393/2015) банк письмово повідомляв про відмову від отримання юридичних послуг та про відкликання довіреностей, які до цього часу банку не повернуті, що, за оцінкою суду, підтверджує обізнаність ПрАТ «Інюрполіс» про їх скасування.
2.11. 03 грудня 2015 року банк листом № 1172/10381/2015 додатково              направив повідомлення  юристам ПрАТ «Інюрполіс» про припинення дії їх довіреностей.
3. Короткий зміст рішень судів попередніх інстанцій 
3.1. Рішенням Господарського суду Харківської області від 27 квітня 2016 року у справі № 922/371/16, залишеним без змін постановою Харківського апеляційного господарського суду від 13 липня 2016 року, у задоволенні первісного позову відмовлено; зустрічний позов задоволено частково; стягнуто з ПАТ АБ «Укргазбанк» на користь ПрАТ «Інюрполіс» 219649,10 грн заборгованості та 3294,76 грн судового збору.
3.2. Постановою Вищого господарського суду України від 24 жовтня 2016 року рішення судів попередніх інстанцій скасовано у частині зустрічних позовних вимог, а справу в цій частині направлено на новий розгляд; в іншій частині судові рішення залишено без змін.
3.3. За наслідком нового розгляду справи рішенням Господарського суду Харківської області від 20 лютого 2017 року в задоволенні зустрічного позову відмовлено.
3.4. Постановою Харківського апеляційного господарського суду від 27 липня 2017 року рішення Господарського суду Харківської області від 20 лютого            2017 року скасовано; прийнято нове рішення, яким зустрічний позов задоволено частково; стягнуто з ПАТ АБ «Укргазбанк» на користь ПрАТ «Інюрполіс» 194981,60 грн заборгованості, 2924,72 грн судового збору за подання зустрічного позову, 3217,20 грн судового збору за подання апеляційної скарги; в решті зустрічних позовних вимог відмовлено.
3.5. Постановою Вищого господарського суду України від 30 жовтня 2017 року постанову Харківського апеляційного господарського суду від 27 липня            2017 року скасовано, рішення Господарського суду Харківської області від           20 лютого 2017 року залишено у силі.
3.6. Рішення судів першої та касаційної інстанції в частині зустрічного позову умотивовані посиланням на обставини письмового повідомлення банком товариства про припинення дії довіреностей з підстави їх скасування з                       15 листопада 2015 року, а тому товариство не мало права вчиняти дії та представляти інтереси банку в судових органах, а послуги фактично не могли бути надані на правових підставах. 
3.7. Рішення суду апеляційної інстанції в частині зустрічного позову умотивовано  посиланням на те, що у спірний період з листопада по грудень 2015 року у судових засіданнях від імені ПАТ АБ «Укргазбанк» разом з працівниками ПрАТ «Інюрполіс» брали участь штатні працівники банку, що, на думку суду, свідчить про фактичну згоду банку з представленням його інтересів цим товариством. Суд апеляційної інстанції також виходив з того, що правовідносини сторін за генеральними угодами не вичерпуються представництвом за довіреностями, а тому скасування зазначених довіреностей саме по собі не може бути підставою для висновку про припинення правовідносин ПАТ АБ «Укргазбанк» та  ПрАТ «Інюрполіс» щодо надання останнім юридичних послуг банку. 
 
4. Короткий зміст вимог і доводів, наведених у заяві про перегляд судових рішень 
4.1. 14 грудня 2017 року ПрАТ «Інюрполіс»звернулось до Верховного Суду України із заявою про перегляд постанови Вищого господарського суду України від 30 жовтня 2017 року у справі № 922/371/16 з підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої статті 111-16 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) в редакції, чинній на момент звернення з цією заявою, а саме з підстави неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції однієї і тієї ж самої норми матеріального права.
4.2. Заявник просить скасувати рішення суду першої та постанову суду касаційної інстанції, натомість залишити в силі постанову суду апеляційної інстанції.
4.3. Заявник зазначає, що Вищий господарський суд України при прийнятті постанови неправильно застосував частину другу статті 249 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), якою визначено обов'язок особи, яка видала довіреність і згодом скасувала, негайно повідомити про це представника.
4.4. Доводи заявника зводяться до того, що надання доказів про направлення на адресу представника відомостей щодо скасування довіреності є недостатнім. 
4.5. Заявник наголошує, що представник вважається повідомленим належним чином тільки в тому випадку, коли є докази, що він отримав таке повідомлення та ознайомився з ним. 
4.6. На обґрунтування неоднакового застосування судами касаційних інстанцій однієї і тієї ж норми матеріального права товариство додало до заяви копії ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 13 березня 2013 року у справі № 6-46221св12 та постанови Вищого господарського суду України від 23 березня 2011 року у справі № 2-21/2009(2-53/08(2-201/07), у яких, на думку заявника, суди, застосувавши до спірних правовідносин ту саму норму матеріального права, дійшли протилежних висновків про те, що направлення нотаріусом заяви про скасування довіреності за відсутності доказів отримання цієї заяви особою не є підставою вважати, що особа знала чи могла знати про її скасування. 
4.7. ПАТ АБ «Укргазбанк» надало пояснення на заяву ПрАТ «Інюрполіс» про перегляд постанови Вищого господарського суду України від 30 жовтня                   2017 року у справі № 922/371/16, відповідно до яких, на думку банку, обставини у справі, що формують зміст правовідносин і впливають на застосування норм матеріального права, різняться з обставинами у справах № 6-46221св12 та            № 2-21/2009(2-53/08(2-201/07).   
4.8. Крім того, у судовому засіданні ПрАТ «Інюрполіс» надало пояснення на заяву про перегляд постанови Вищого господарського суду України від 30 жовтня 2017 року у справі № 922/371/16, у якому міститься додаткове обґрунтування підстав перегляду постанови з посиланням на статтю 651 ЦК України та немає посилання на обставини неоднакового застосування судами частини другої статті 249 цього Кодексу. 
5. Позиція Великої Палати Верховного Суду у справі
5.1. Згідно з пунктом 1 частини першої статті 111-16 ГПК України в редакції, чинній на момент звернення з цією заявою, заява про перегляд судових рішень господарських судів може бути подана з підстав неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило до ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах.
5.2. Під судовими рішеннями у подібних правовідносинах слід розуміти такі рішення, де тотожними є предмети спору, підстави позову, зміст позовних вимог і встановлені судом фактичні обставини, а також наявне однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин.
5.3. Ухвалення різних за змістом судових рішень має місце в разі, коли суд (суди) касаційної інстанції при розгляді двох чи більше справ за подібних предметів спору, підстав позову, змісту позовних вимог, установлених судом фактичних обставин і однакового матеріально-правового регулювання спірних правовідносин дійшов (дійшли) неоднакових правових висновків, покладених в основу цих судових рішень.
5.4. Зміст правовідносин з метою з'ясування їх подібності в різних рішеннях суду касаційної інстанції визначається обставинами кожної конкретної справи, перевірка встановлення правильності яких не належить до компетенції Верховного Суду.
5.5. Предметом розгляду в справі, що переглядається, є вимоги за первісним позовом про стягнення 5082691,40 грн, які були сплачені згідно з актом здачі-приймання виконаних робіт № 223 від 10 жовтня 2012 року, та вимоги за зустрічним позовом про стягнення 232409,10 грн заборгованості за надані юридичні послуги щодо стягнення коштів з контрагентів-боржників.
5.6. Залишаючи без змін рішення суду першої інстанції про відмову в задоволенні зустрічного позову, Вищий господарський суд України, пославшись на норми статті 249 ЦК України, керувався тим, що довіритель скористався своїм правом на відмову від представництва шляхом письмового повідомлення представника про відкликання відповідних довіреностей та припинення взаємовідносин сторін, а відповідач за первісним позовом був обізнаним про скасування його довіреностей.
5.7. Водночас в ухвалі від 13 березня 2013 року у справі № 6-46221св12 Вищий спеціалізований суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ при вирішенні спору про визнання недійсними договорів купівлі-продажу транспортного засобу та витребування майна, пославшись на норми частини другої статті 249 ЦК України, зазначив, що оскільки позивач підтвердив, що самостійно не повідомляв повірених осіб про скасування довіреності, то направлення нотаріусом заяви позивача про скасування довіреності за відсутності в справі даних про отримання ними цієї заяви, не є підставою вважати, що відповідачі знали чи могли знати про її скасування.
5.8. У постанові від 23 березня 2011 року у справі № 2-21/2009(2-53/08(2-201/07) Вищий господарський суд України при вирішенні спору про визнання недійсним рішення загальних зборів та стягнення штрафних санкцій, пославшись на норми статті 249 ЦК України, зазначив, що лист приватного нотаріуса не є належним доказом повідомлення представника про скасування довіреності, оскільки немає доказів отримання цього листа та ознайомлення з ним особою.
5.9. Відповідно до положень частини другої статті 249 ЦК України особа, яка видала довіреність і згодом скасувала її, повинна негайно повідомити про це представника, а також відомих їй третіх осіб, для представництва перед якими була видана довіреність.
5.10. Юридичне значення такого повідомлення полягає в тому, що довіреність, яка скасована, зберігає чинність щодо представника, особи, яку представляють, прав та обов'язків третьої особи, з якою представник уклав правочин, до тих пір, допоки вони не довідаються або не матимуть змоги довідатися про скасування довіреностей.
5.11. У справі № 922/371/16, яка переглядається, судами першої та касаційної інстанцій встановлено факт обізнаності відповідача за первісним позовом про скасування банком відповідних довіреностей.
5.12. Натомість, вирішуючи спір у справах № 2-21/2009(2-53/08(2-201/07) та            № 6-46221св12, суди касаційних інстанцій виходили з обставин відсутності належних доказів повідомлення представника про скасування довіреності.
5.13. Отже, зі змісту оскаржуваної постанови Вищого господарського суду України та зі змісту зазначених рішень судів касаційної інстанції не вбачається підстав для висновку про неоднакове застосування судами касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах за однакових встановлених судами фактичних обставин.
5.14. Оскільки факт подібності правовідносин у наведених заявником випадках не підтвердився, підстав для висновку про неоднакове застосування судами касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права немає. 
5.15. Відповідно до частини першої статті 111-26 ГПК України в редакції, чинній на момент звернення із заявою, Верховний Суд України відмовляє у задоволенні заяви, якщо обставини, що стали підставою для перегляду справи, не підтвердилися. 
Керуючись підпунктами 1, 2 пункту 1 розділу ХІ «Перехідні положення» Господарського процесуального кодексу України, Велика Палата Верховного Суду
 П О С Т А Н О В И Л А:
1.  У задоволенні заяви Приватного акціонерного товариства «Інюрполіс» про перегляд постанови Вищого господарського суду України від 30 жовтня 2017 року у справі № 922/371/16 відмовити.
2.  Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття.
3.  Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Головуючий суддя | В.С. Князєв
Суддя-доповідач | С.В. Бакуліна
Судді:                                            Н.О. Антонюк | О.Б. Прокопенко
Д.А. Гудима | І.В. Саприкіна
В.І. Данішевська | О.М. Ситнік
О.С. Золотніков | О.С. Ткачук
Л.М. Лобойко | В.Ю. Уркевич
Н.П. Лященко | О.Г. Яновська